ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/26245/25	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/549/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
секретар - Хоміцька С.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ТОВ “Бізнес Позика” звернулось в суд із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 10.11.2024 року між сторонами було укладено кредитний договір №511941-КС-002 від 10.11.2024 року шляхом обміну електронним повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України “Про електронну комерцію”. 
Так, 10.11.2024 року позивач направив ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір, яку відповідач ОСОБА_1 прийняв на умовах, визначених офертою. Кредитний договір підписаний електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону останнього.
Свої зобов`язання за Договором кредиту позивач виконав та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 48000 грн шляхом перерахування їх на банківську картку останнього № НОМЕР_1 , яку він вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Відповідач у свою чергу зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом.
Разом з тим, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 118 040 грн, що складається з: прострочених платежів по тілу кредиту - 48 000 грн; прострочених платежів по процентах - 66 200 грн; прострочених платежів за комісією - 3 840 грн. А тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.02.2026 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТОВ «Бізнес позика» 108440 грн заборгованості за Договором №511941-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024 та 2225,46 грн сплаченого судового збору. В задоволенні решти позовних вимог — відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" просить рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши суму стягнення з 108440 гривень до 118040 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні 9600 грн заборгованості, з яких 3 840 грн становить комісія за надання кредиту та 5760 грн — проценти, помилково зменшені судом на суму сплаченої комісії. 
Скаржник вважає, що комісія за надання кредиту прямо передбачена умовами кредитного договору, Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, є складовою загальних витрат за кредитом та відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». 
При цьому зазначається, що суд першої інстанції помилково застосував правові висновки щодо комісії за обслуговування кредиту та безпідставно визнав нікчемною умову договору про сплату саме комісії за надання кредиту, яка має разовий та фіксований характер. Також апелянт наголошує, що проценти були нараховані виключно в межах строку кредитування, а штрафні санкції та проценти за ст. 625 ЦК України до позовних вимог не включались. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, тому колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без їх участі.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.02.2026 року оскаржується лише в частині відмови у стягненні відсотків у розмірі 5760 грн та комісії за надання кредиту розмірі 3 840 грн, тому в силу приписів ст. 367 ЦПК України в іншій частині апеляційним судом не переглядається.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Обставини справи.
10.11.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № № 511941-КС-002 про надання кредиту, у якій було викладено усі умови, на яких пропонується укласти кредитний договір, а ОСОБА_1 прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) укласти договір 511941-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
10.11.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір № 511941-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), який підписаний відповідачем ОСОБА_1 10.11.2024 року о 16:44:31 год. за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору UA-1982
Згідно з п. 2.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 48000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».
Загальний розмір кредиту становить 48000 грн; строк, на який надається кредит, становить 24 тижні; денна процентна ставка: 0,86%, фіксована; комісія за видачу кредиту 9600 грн; термін дії договору: до 27.04.2025 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 117947,78 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 6669,23 %.
Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 1%, фіксована (п. 2.4). 
Відповідно до п. 2.5. Комісія за надання Кредиту (надалі - Комісія): 9600 грн. 
Комісія нараховується одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту. Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. 
Комісія за видачу додаткових грошових коштів у Кредит також належить до Комісії за видачу кредиту і може одноразово нараховуватись при кожному отриманні Позичальником у Кредит додаткових грошових коштів, якщо нарахування Комісії за видачу додаткових грошових коштів передбачено відповідними Додатковими угодами до цього Договору, якими Сторони оформили отримання Позичальником у Кредит додаткових грошових коштів. Якщо у відповідній Додатковій угоді до цього Договору, якою Сторони оформили отримання Позичальником у Кредит додаткових грошових коштів, зазначено, що Комісія за видачу додаткових грошових коштів у Кредит становить 0% (нуль відсотків), вказане означає, що Комісія за видачу додаткових грошових коштів у Кредит на підставі такої Додаткової угоди до цього Договору є відсутньою. Тарифи за цим Договором є незмінними впродовж дії Договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткового договору до цього Договору, який Сторони погодили іменувати у своїх відносинах Додатковою угодою (далі - Додаткова угода).
Як видно із квитанції АТ «Таскомбанк» № 50d7dd00-9f72-11ef-b90a-000c29d57ed2_2 від 10.11.2024, інформації АТ «Приватбанк» та банківської виписки, 10.11.2024 року, ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 48000 грн згідно кредитного договору № 511941-КС-002 від 10.11.2024.
З довідки про стан заборгованості видно, що заборгованість ОСОБА_1 за Договором № 511941-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024 року становить 142040 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту - 48 000 грн; заборгованості по відсотках - 66200 грн, заборгованості по комісії - 3840 грн, заборгованості по штрафах - 24 000 грн.
Крім того, із указаного розрахунку видно, що позивачем на погашення боргу за комісією було зараховано 5760 грн сплачених відповідачем коштів.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відмовляючи у стягненні комісії, суд виходив з того, що умовами кредитного договору не визначено та позивачем не надано доказів наявності конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з наданням або обслуговуванням кредиту, за які встановлено таку комісію, а тому положення договору щодо її сплати є нікчемними відповідно до частини першої статті 11 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд дійшов висновку, що сплачені відповідачем кошти у сумі 5760 грн, які позивач зарахував у рахунок погашення комісії, підлягають зарахуванню на погашення заборгованості за відсотками, у зв`язку із чим зменшив розмір процентної заборгованості з 66 200 грн до 60 440 грн.
З таким висновком суду першої інстанції слід погодитися, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов кредитного договору № 511941-КС-002 від 10.11.2024 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 9600 грн., встановлена в п.2.5 Договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Водночас умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що умова договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту, суперечить положенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемною
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано зарахував сплачені відповідачем кошти у сумі 5760 грн, які позивачем були віднесені на погашення нікчемної комісії, в рахунок погашення заборгованості за відсотками, у зв`язку з чим правомірно зменшив розмір заборгованості за процентами з 66 200 грн до 60 440 грн. 
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, надав доказам правильну правову оцінку, відтак рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА"— залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 8 травня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Храпак Н.М.

Костів О.З.