Справа № 185/2190/26
Провадження № 2/185/2952/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

23 червня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Гоцій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В
Позивач року звернувся до суду з позовом у якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №431291053 в розмірі 14350.00 грн., з яких:
5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
9350 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Витрати на судовий збір.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач має заборгованість перед позивачем за вказаним договором, добровільно борг не повертає. У зв`язку з тим, що відповідач борг не повертає, позивач був змушений звернутися з позовом до суду.
Ухвалою суду від 23.03.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Заяви та клопотання відповідача
Відповідач звернувся до суду з заявою про визнання позову частково, у якій просить суд стягнути з нього заборгованість в розмірі 5015.00 грн., яка складається з тіла – 5000.00 грн. та відсотками за користування 15.00 грн., стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу 5000.00 грн.
Позивач звернувся до суду з додатковими поясненнями у яких просить суд позов задовольнити повністю.
Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. 
18.05.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір N431291053.
Відповідно до Реєстру прав вимоги N7 від 26.12.2019 до Договору факторингу N 20190103 від 03.01.2019 р Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 14350,00 грн., з яких :- 5000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту):- 9350 грн. - заборгованість по відсоткам. 
З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 26.12.2019 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Попередній розрахунок сум судових витрат Позивача складає: сума судового збору - 3028,00 грн.; витрати, пов`язані з розглядом справи - 1514,00 грн. 
Під час укладення кредитного договору № 431291053 Відповідач виходив із того, що проценти за користування кредитом можуть нараховуватися виключно протягом строку кредитування, відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Так, згідно з пунктом 1.1. спірного договору: Сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн Відповідно до п. 1.3. спірного договору: Кредит надається строком на 30 днів (строк кредитування). Дата повернення кредиту вказується в Графіку розрахунків (17.06.2019 р.). Відповідно до пункту 1.4. договору Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 0,01 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору. 
Таким чином сторони погодили чіткі умови кредитування, та підтвердили їх Графіком розрахунків: - строк кредитування - 30 днів з 18.05.2019 по 17.06.2019; - сума кредиту - 5000,00 грн; - проценти за користування - 15,00 грн. Отже, Кредитор мав право нараховувати відсотки за користування тільки протягом строку кредитування, тобто протягом 30 днів. При цьому, Позивач не надав суду жодних доказів зміни умов договору, продовження строку кредитування чи укладення додаткової угоди, або належного погодження Відповідачем інших умов, які б дозволяли нарахування процентів після 17.06.2019 року. Отже по завершенню 30 днів з дня надання кредиту – кредитор мав право звернутися до суду у зв`язку з невиконанням зобов`язання та нараховувати відсотки по ст. 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням зобов`язання. 
Верховний Суд неодноразово наголошував про те, що відсотки за користування кредитом нараховується тільки в межах строку кредитування, а після завершення цього строку – тільки згідно ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладене, такі умови договору є двозначними. Враховуючи презумпцію ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" нечіткі та двозначні умови тлумачаться на користь споживача. Автопролонгація Відповідач не погоджується з умовами про «автопролонгацію» кредитного договору, оскільки такі умови порушують права споживача та ставлять його у гірше становище у порівнянні з кредитором. 
Як вбачається зі змісту договору, сторонами було прямо погоджено строк кредитування – 30 днів та кінцеву дату повернення кредиту – 17.06.2019 року. Одночасно договір містить положення, які фактично передбачають можливість продовження строку кредитування та подальшого нарахування процентів після спливу визначеного сторонами строку. Такі умови є внутрішньо суперечливими, оскільки, з одного боку, встановлюють конкретний строк виконання зобов`язання, а з іншого – допускають його автоматичне продовження без укладення окремої угоди між сторонами. Враховуючи, що умовами договору п. 4.2. передбачено збільшення розміру відсотків тільки у випадку невиконання Відповідачем зобов`язання, при цьому нарахування здійснюється за весь період користування кредитом, починаючи з дати його видачі – можна визначити правову природу таких збільшених відсотків як – пеня. Тобто відповідальність за невиконання зобов`язання в строки. Такі відсотки повинні розраховуватися відповідно до ст. 625 ЦК України та не є тотожним поняттям з «відсотками за користування кредитом» які нараховуються відповідно до ст. 1048 ЦК України. 
Кредитор у кредитному договорі приховав пеню під виглядом відсотків за користування у збільшеному розмірі та поставив у скрутне становище споживача. Крім того, фактично зазначена умова збільшення відсоткової ставки надає кредитору право після настання прострочення в односторонньому порядку змінити погоджену сторонами вартість кредиту та здійснити перерахунок процентів заднім числом за весь попередній період користування кредитом. При цьому, після спливу строку кредитування у Кредитодавця припиняється право нараховувати відсотки за користування кредитом і з`являється право нараховувати відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України внаслідок невиконання зобов`язання. Такі положення договору є внутрішньо суперечливими, оскільки одночасно встановлюють конкретну плату за користування кредитом у межах строку кредитування та допускають її подальший перерахунок заднім числом після настання прострочення. Слід звернути увагу, що законодавство про споживче кредитування забороняє кредитору включати у договір умови про автопролонгацію, а законодавство про захист споживачів забороняє включати у договір несправедливі, нечіткі та двозначні умови договору, а також встановлює обов`язок тлумачити такі умови на користь споживача. Кредитор одночасно включив умови договору, які містять чіткий строк кредитування та кінцеву дату виконання зобов`язання, однак в подальшому містять не чіткі умови про автопролонгацію. 
Ці нечіткі умови суперечать предмету договору та початковим умовам договору, а тому є двозначними та такими, що не відповідають законодавству про захист прав споживачів. Частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ч.7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент укладення договору) Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Отже, зазначеною нормою прямо встановлено, що у договорі про споживчий кредит забороняється передбачати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом можливе виключно шляхом укладення окремого договору за взаємною згодою сторін. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення між сторонами будь-яких додаткових угод про продовження строку кредитування після 17.06.2019 року. 
Таким чином, посилання Позивача на автопролонгацію договору не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не може бути підставою для нарахування процентів після закінчення погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Судова практика. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У постанові від 04.02.2020 р. у справі №912/1120/16 Велика Палата ВС також зазначила, що регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Зазначені правові висновки були враховані у постановах ВС від 17.02.2021 р. у справі №383/869/14, від 10.02.2021 р. у справі №331/3410/16-ц, від 30.06.2020 р. у справі №717/1223/17-ц та інших. Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові КГС ВС від 25.07.2023 № 910/19891/20 зазначив: «Отже, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника щодо відсутності підстав для нарахування Банком процентів за правомірне користування кредитом поза межами строку кредитування, відповідно відсутні підстави для їх стягнення в розмірі 17 250 384, 89 дол. США. 
Вимог про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом, як міри відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України або положеннями договору про відповідальність, Банк не заявляв. Оскаржувані судові рішення ухвалені без урахування висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Також вони не відповідають висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, ухваленої після прийняття оскаржуваних судових рішень». Судова практика щодо автопролонгації: 185/15745/23 (апеляційна інстанція). 
Таким чином, позов слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 5 000 грн та відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування – 15,00 грн, а всього – 5015,00 грн., що складає 34.95% від суми позовних вимог. 14350, грн - 100% 5015,00 грн - 34,95 %.
Судові витрати, понесені Позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме: судовий збір в розмірі 3028 х 34,95% = 1058,29 грн. 
У зв`язку з розглядом даної справи Відповідач поніс судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги адвоката. Розрахунок судових витрат, понесених Відповідачем та таких, що підлягають розподілу за результатами розгляду справи, становить 5 000 грн 00 коп., що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 440 від 26.05.2026 року та актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 08.06.2026 року.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. 
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд –

У Х В А Л И В

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп  НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Пліска Оксани Іванівни компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість за кредитним договором №431291053 в розмірі5015,00 грн, яка складається з тіла – 5 000 грн та відсотків за користування – 15,00 грн

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп  НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) витрати на судовий збір в сумі 1058,29 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) на користь ОСОБА_1 (рнокпп  НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000.00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя:	  	В. О. Головін