Справа № 199/5379/26
(3/199/1693/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
29.05.2026 року        м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра Воробйов В.Л. за участю: 

- захисника ОСОБА_1 - адвоката Торубарова А.В. 

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП невідомо, місце роботи невідомо, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №643585 від 18.04.2026 року слідує, що «18.04.2026 року приблизно о 01-10 годині, за адресою: м. Дніпро, вул. Незламна, 294, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом MAZDA 6 з державним номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей, що не реагують на світло. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, та у медичному закладі відмовилась, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП».
ОСОБА_1 у судові засідання не прибула. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судовому засіданні, судовою повісткою про виклик у судове засідання та SMS-повідомленням, які вона завчасно отримала на свій особистий абонентський номер телефону, що є законною та обґрунтованою підставою для судового розгляду справи за її відсутності. 
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Торубаров А.В. у судовому засіданні повідомив, що  ОСОБА_1 не має можливості приймати участь у судовому засіданні, у зв`язку із чим просив суд розглядати справу без участі останньої.
Захисником у судовому засіданні заявлено письмове клопотання про закриття справи у відношенні ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявні докази, суд уважає, що в діях ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.
З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» убачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно ст.7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.
Відповідно до ст.ст.245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судочинства та здійснення правосуддя, коли висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність для достовірних і безперечних висновків про скоєний на принципах забезпечення доведення вини за ст.129 Конституції України, і визнання провини згідно зі ст.252 КУпАП не може мати наперед встановленої сили.
У відповідності зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» – право на справедливий суд, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. 
Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення
Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.
Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Так, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №643585 від 18.04.2026 року по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 працівниками поліції було зазначено, що останньою  було порушено п. 2.5 ПДР, а саме: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані працівниками поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Матеріали справи містять відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції. Однак вищевказаний відеозапис не містить відомостей та доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Так, відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (в подальшому Інструкції), ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Разом з цим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції було використано ознаку, яка не відновиться до ознак алкогольного сп`яніння, а саме «розширені зіниці, що не реагують на світло», а встановлюється під час огляду особи на стан наркотичного сп`яніння.
Відповідно до зазначеного протоколу працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей, що не реагують на світло.
Водночас, з доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, судом під час його дослідження не було встановлено будь-яких ознак, які були вказані у вищезазначеному протоколі відносно ОСОБА_1 та підтверджують перебування її у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, досліджуючи зазначений відеозапис суду не було надано працівником поліції достатньої можливості встановити факти, які було зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення щодо «поведінка, що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей, що не реагують на світло» у ОСОБА_1 .
У зв`язку із чим, суд вважає наявність ознак алкогольного сп`яніння, а саме: «поведінка, що не відповідає обстановці, розширені зіниці очей, що не реагують на світло», що було визначено працівником поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 такими, що не знаходять свого жодного підтвердження під час дослідження у судовому засіданні відеозапису та письмових доказів. Попри вищезазначене, суд зауважує, що не можливо встановити, що працівники поліції мали підстави вважати, що ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Суд зазначає, що працівником поліції, яким встановлено вищевказані ознаки сп`яніння, жодного разу не було ознайомлено ОСОБА_1 з такими.
Відповідно до відеозапису, який долучено до матеріалів справи, вбачається, що з початку розмови працівника поліції з ОСОБА_1 і до кінця усього відеозапису, уповноваженою особою жодного разу не було визначено зазначені ознаки сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 та такі не повідомлені останній.
Окрім цього, під час дослідження відеозапису, суд вважає, що працівниками поліції було повністю порушено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та водночас, було порушено законне право ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Так, відповідно до відеозапису, таймкод 0:16:00, працівник поліції ставить пряме питання щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, на що остання заявляє, що не вживала алкогольних напоїв, а виявлені працівником поліції «втомлені очі», ОСОБА_1 пояснила, що втомилась на роботі.
Після чого, на запитання щодо можливого проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатору Драгер, працівниками поліції не було вчинено жодної дії задля дотримання п. 7 Інструкції, а саме: у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, відповідно до п. 5 розділу ІІ Інструкції, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
На переконання суду, працівником поліції не було ознайомлено ОСОБА_1 з процедурою проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, не було доведено до відома останньої про можливість пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, проїхавши разом з працівниками поліції.
Суд з огляду на викладене вважає, що факт відмови, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення є лише виключно штучно створеними умовами працівниками поліції для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду, що відповідно до вищевказаного відеозапису, немає взагалі ніякого відношення до реальних обставин, які були зафіксовані на технічні засоби, бодікамери поліцейських. 
Окрім цього, у судовому засіданні було опитано свідка ОСОБА_2 , який у судовому засіданні підтвердив обставини, які були зафіксовані на відеозаписі, та пояснив, що 17.04.2026 року ОСОБА_1 забула свою сумку на роботі та поїхала до дому. Алкогольні напої ніякі не вживала. Поїхав повернути їй сумку. Під`їхавши, запив у неї чи сталось щось, вона пояснила, що працівники поліції незаконно зупинили її, що вона не порушувала комендантську годину. Моменту зупинки він не бачив. Під час розмови, сказав ОСОБА_1 , щоб вона сіла до автомобіля, після цього відвіз її до дому.
Як встановлено на відеозаписі свідок ОСОБА_2 під`їхав до ОСОБА_1 через декілька хвилин після початку запису відеозапису, у зв`язку із чим, на переконання суду, був присутній під час усієї розмови, та жодного разу не заявляв у судовому засіданні про ознайомлення працівниками поліції - ОСОБА_1 з процедурою проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Крім того, суд вважає, що працівниками поліції було порушено ст. 63 Конституції України, а саме право на захист, та порушено принципи презумпції невинуватості.
Тобто, норма закону прямо зазначає на процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння після встановлення ознак сп`яніння. При цьому, огляд на стан сп`яніння, який проводиться з порушенням процедури проходження огляду, не може вважатись як належний та допустимий доказ.
У зв`язку із чим, суд вважає, що уповноваженими особами було порушено Інструкції та правові норми КУпАП у частині проходження огляду водієм  на стан сп`яніння та встановлення такого стану працівниками поліції. Окрім цього, такі дії поліції напряму порушують принципи права на захист ОСОБА_1 , та є такими, що обмежують можливість пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та у медичному закладі, отримавши відповідний висновок медичного огляду.
У зв`язку із вищезазначеним, суд приходить до висновку, що всі дії працівників патрульної поліції були направленні тільки для фіксування лише факту відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому, на думку суду, такі дії працівників поліції напряму суперечать Конституції України та п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про національну поліції».
Відсутність необхідних відомостей не дозволяє суду всебічно, повно й об`єктивно досліджувати обставини справи і винести постанову в точній відповідності з законом, тим самим порушуються положення ст.ст. 7, 245, 251, 252 КУпАП.
Крім того, як вбачається з відеозапису, складеного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено взагалі її права, передбачені ст. 266 КУпАП, ст. 59 та 63 Конституції України.
Відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Як вбачається з матеріалів справи, відеозаписи, які міститься на DVD-диску є вочевидь змонтованими та є не повним.
Так, відеофайл, який міститься в матеріалах зазначеної справи, починається вже з моменту перебування в статичному положенні транспортного засобу  ОСОБА_1 , та жодним чином не дає змоги суду в повному об`ємі ознайомитись з обставинами, які зазначені у протоколі, містить лише факт відмови, що напряму порушує норми вищезазначеної Інструкції та можна вважати таким, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 251 КУпАП.
На переконання суду такий вказаний запис не можна прийняти як доказ у даній справі.
Окремо, суд зазначає, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Таким чином, уповноважений працівник поліції при оформленні матеріалу про вчинення адміністративного правопорушення не долучив до протоколу про адміністративне правопорушення жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених у протоколі.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 10 травня 2018 року у справі №760/9462/16-а.
Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Також у розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року №489/4827/16а вбачається, що свідчення службової особи – інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції не можна вважати доказом винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд зауважує, що працівники поліції оформлювати протокол про адміністративне правопорушення без участі  ОСОБА_1 , яку після оформлення та під час складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не було жодного разу викликано до Управління патрульної поліції у зв`язку із тим, що вона не була присутня під час складання протоколу.
Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Разом з цим, поданий стороною захисту висновок КП «ДБКЛПД» ДОР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_1 про відсутність у останньої ознак сп`яніння, суд відхиляє як неналежний та недопустимий доказ.
Так, відповідно до п.2 розділу ІІІ Інструкції, огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться у присутності поліцейського в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря — фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне вдосконалення за відповідною програмою згідно із законодавством. Тематичне вдосконалення обов`язково включає в себе опрацювання методики відбору зразків, їх консервування, маркування, упаковки, зберігання та транспортування до лабораторії, а також документальне оформлення всіх цих процедур.
Долучений захистом вищевказаний висновок було зроблено поза межами процедури проходження огляду на стан сп`яніння, яка закріплена у ст. 266 КУпАП та Інструкції 
За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.
При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.
Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

 Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра.

Суддя:        В.Л. Воробйов