ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 120/1248/25
адміністративне провадження № К/990/35411/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Радишевської О.Р., Смоковича М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року (головуючий суддя - Вохмінова О.С.)
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року (головуючий суддя - Курко О.П., судді: Боровицький О.А. Ватаманюк Р.В.),
у справі № 120/1248/25 
за позовом ОСОБА_1 
до Відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) 
про визнання протиправною та скасування постанови від 05 липня 2023 року про відкриття виконавчого провадження,
I. ПРОЦЕДУРА
1. 30 січня 2025 року Вінницьким окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про визнання протиправною та скасування постанови від 05 липня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
2. Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 04 лютого 2025 року передав вказану справу за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.
3. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.
4. На виконання вимог вказаної ухвали суду позивач подав письмові пояснення.
5. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
6. 25 серпня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 120/1248/25. Заявник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про продовження розгляду.
7. Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
II. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення з указаним позовом до суду, а наведені ним причини пропуску такого строку є неповажними. Суд першої інстанції також виснував про ненаведення позивачем обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду з позовом протягом десяти днів з дня отримання спірної постанови.
9. На виконання вимог ухвали про залишення позову без руху позивач подав заяву, в якій просив поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що спірну постанову він отримав 14 серпня 2023 року, цього ж дня він звернувся з позовною заявою до Вінницького окружного адміністративного суду (справа № 120/12495/23), який його порушені права не захистив. Постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 120/12495/23 від 05 лютого 2024 року та від 12 вересня 2024 року скасовано ухвали Вінницького окружного адміністративного суду, якими, на думку позивача, його позбавлено права на звернення до суду. Позивач зазначає, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року, яка залишена в силі після перегляду судом апеляційної інстанції, йому відмовлено в доступі до правосуддя. Однак, як стверджує позивач, залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторно звернутись до суду.
10. З посиланням на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20 та Верховним Судом у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 560/14349/23, суд першої інстанції зазначив, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з указаним позовом, є неповажними. 
11. За оцінкою суду, позивач не навів жодної обставини об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду з позовом протягом десяти днів з дня отримання спірної постанови.
12. При цьому суд першої інстанції зауважив, що помилка позивача в обранні неналежного порядку захисту його прав і звернення до Вінницького окружного адміністративного суду не може слугувати достатньою причиною для обґрунтування поважності пропуску десятиденного строку звернення.
13. Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
14. У касаційній скарзі позивач указує на неврахування судами попередніх інстанцій поважності невчасного звернення до суду. Скаржник зазначає, що спірну постанову він отримав 14 серпня 2023 року і цього ж дня звернувся з позовною заявою до Вінницького окружного адміністративного суду (справа № 120/12495/23). Однак Вінницький окружний адміністративний суд його порушені права не захистив, оскільки, знаючи, що такий позов має розглядатись в суді, який видав виконавчий лист, свідомо прийняв до свого провадження позовну заяву, щоб він не зміг оскаржити спірну постанову. 
15. Скаржник зазначає, що постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 120/12495/23 від 05 лютого 2024 року та від 12 вересня 2024 року скасовано ухвали Вінницького окружного адміністративного суду, якими його позбавлено права на звернення до суду. 
16. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції розглядаючи справу № 120/12495/23, не звернув увагу на те, що судом першої інстанції неправильно визначено підсудність розгляду такої категорії справи. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року, яка, за наслідком апеляційного перегляду, залишена в силі, йому відмовлено в доступі до правосуддя, оскільки позовну заяву залишено без розгляду.
17. Однак, як зазначає скаржник, залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє його права повторно звернутись до суду. Водночас, указує на несвоєчасний розгляд Вінницьким окружним адміністративним судом його позовної заяви, оскільки провадження у справі відкрите 19 лютого 2024 року, а мало бути відкрите 19 вересня 2023 року.
18. Суть доводів полягає в тому що суди попередніх інстанцій не врахували поважності невчасного звернення до суду з указаним позовом, оскільки, як зазначив скаржник, строк звернення до суду порушений не з його вини, а з вини Вінницького окружного адміністративного суду, який протягом року ухвалював низку непотрібних ухвал, які були скасовані та визнані незаконними, а тому строк має бути поновлений, а його права захищені.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
19. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.
20. Касаційне провадження у справі відкрите з підстави оскарження судових рішень, зазначеної в частині другій статті 328 КАС України, та посилання позивача у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
21. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, Суд виходить із такого.
22. Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
23. Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
24. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця урегульовано статтею 287 КАС України.
25. Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
26. За правилами пункту 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
27. Отже, процесуальним законом установлено, що строк звернення до суду з позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця становить десять днів з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
28. Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
29. Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
30. За змістом статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
31. Аналіз указаних положень свідчить про те, що повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та з`ясування причин пропуску цього строку.
32. Як убачається з матеріалів справи, позивач з указаним позовом звернувся у січні 2025 року до Вінницького окружного адміністративного суду (позов зареєстрований 30 січня 2025 року), який ухвалою від 04 лютого 2025 року передав вказану справу за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.
33. Предметом позову є постанова старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2023 року № НОМЕР_1.
34. У позовній заяві позивач просив поновити строк звернення до суду, указуючи, що спірну постанову про відкриття виконавчого провадження отримав 14 серпня 2023 року, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1. Цього ж дня він звернувся з позовною заявою до Вінницького окружного адміністративного суду (справа № 120/12495/23). Постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 120/12495/23 від 05 лютого 2024 року та від 12 вересня 2024 року скасовано ухвали Вінницького окружного адміністративного суду, якими, на думку позивача, його позбавлено права на звернення до суду.
35. Окрім того, позивач зазначив, що 20 листопада 2024 року Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою залишив позовну заяву у справі № 120/12495/23 без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 240 КАС України, у зв`язку з чим йому відмовлено в доступі до правосуддя та права на звернення до суду. Позивач, посилаючись на те, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє його права на повторне звернення до суду, звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач указав на несвоєчасний розгляд Вінницьким окружним адміністративним судом його позовної заяви, оскільки провадження у справі відкрите 19 лютого 2024 року, а мало бути відкрите 19 вересня 2023 року.
36. Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 19 березня 2025 року залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску. При цьому зауважив, що позивачем ненаведено обставин об`єктивного і непереборного характеру, які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду з позовом протягом десяти днів з дня отримання спірної постанови.
37. На виконання вимог вказаної ухвали позивач подав до суду заяву, в якій просив поновити строк звернення до суду, зазначаючи підстави пропуску строку аналогічні тим, що зазначені ним в позовній заяві.
38. Оцінивши наведені обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, констатував, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, зазначені в позовній заяві та заяві на виконання вимог ухвали про усунення її недоліків, є неповажними. Суд виснував, що позивач не назвав жодної обставини об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду з позовом протягом десяти днів з дня отримання спірної постанови.
39. Крім того, суди попередніх інстанцій послалися на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20 та Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 560/14349/23, у яких сформовано правовий висновок щодо критеріїв поважності причин пропуску строку звернення до суду.
40. У аспекті вказаних висновків Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна зі складових гарантії права на суд, може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
41. Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
42. Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
43. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
44. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
45. Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
46. Для цього позивач як особа, зацікавлена у поданні позову, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
48. У постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
49. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
50. Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
51. Як на підставу, що строк звернення до суду був пропущений з поважних причин, у касаційній скарзі позивач посилається на ті самі обставини, що вказувалися ним під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій. Так, позивач зазначає, що спірну постанову отримав 14 серпня 2023 року, цього ж дня він звернувся з відповідним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду (справа № 120/12495/23), який його порушені права не захистив. Постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 120/12495/23 від 05 лютого 2024 року та від 12 вересня 2024 року скасовано ухвали Вінницького окружного адміністративного суду, якими, на думку позивача, його позбавлено права на звернення до суду. Позивач зазначає, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року, яка залишена в силі після перегляду судом апеляційної інстанції, йому відмовлено в доступі до правосуддя. Однак, як стверджує позивач, залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторно звернутись до суду.
52. Крім того, у касаційній скарзі скаржник указує на неврахування судами попередніх інстанцій поважності невчасного звернення до суду з вказаним позовом. Так, на думку скаржника, строк звернення до суду порушений не з його вини, а з вини Вінницького окружного адміністративного суду, який протягом одного року ухвалював низку непотрібних ухвали, які скасовані та визнані незаконними, а відтак, на думку скаржника, пропуск строку звернення до суду з його сторони був поважним. 
53. У контексті наведених скаржником аргументів, Суд зазначає, що згідно з даними з Єдиного державного реєстру судових рішень вперше з вимогою щодо визнання протиправною та скасування постанови відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) від 05 липня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та № 7217751 позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду в серпні 2023 року (справа № 120/12495/23).
54. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху для надання доказів отримання оскаржуваних постанов 14 серпня 2023 року, уточнення суб`єктного складу учасників справи та відомостей щодо відповідача, а також надання доказів сплати судового збору.
55. 14 вересня 2023 року ухвалою суду продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
56. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду щодо сплати судового збору в належному розмірі.
57. Указана ухвала скасована постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, а справа направлена для продовження розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду. 
58. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року прийнято справу до провадження, при цьому Суд зауважив, що питання про дотримання позивачем строків звернення до суду буде розглянуто та вирішено після отримання витребуваних судом доказів.
59. 11 березня 2024 року Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою залишив позовну заяву без руху для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, оскільки позивачем оскаржується постанова про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2023 року у виконавчому провадженні №72177640, водночас із позовом до суду позивач звернувся лише 14 серпня 2023 року, тобто з пропуском десятиденного строку звернення до адміністративного суду. 
60. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав, визначених частиною третьою статті 123 КАС України.
61. 12 вересня 2024 року постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду вказана ухвала скасована, а справа направлена для продовження розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду. Мотивами ухвалення такої постанови суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не дослідив матеріали справи на предмет направлення державним виконавцем на адресу боржника постанови, прийнятою у межах виконавчого провадження, не надав оцінки доводам позивача у їх сукупності щодо моменту виникнення права на пред`явлення позову та дійшов передчасних висновків щодо залишення позовної заяви без розгляду не визначивши моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
62. Ухвалою від 11 листопада 2024 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв справу до провадження, а ухвалою від 20 листопада 2024 року залишив позовну заяву без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 240 КАС України, оскільки позовна заява є такою, що не підписана позивачем після викладу тексту цього позову.
63. Указана ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року залишена без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2025 року.
64. Позивач, уважаючи, що залишення позовної заяви без розгляду, на підставі пункту 2 частини першої статті 240 КАС України, не позбавляє його права на повторне звернення до суду з вказаним позовом вдруге звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду (позов зареєстрований 30 січня 2025 року).
65. Однак цього разу Вінницький окружний адміністративний суд вказану позовну заяву (№ 120/1248/25) передав за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.
66. Проте Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 19 березня 2025 року, залишаючи позовну заяву без руху, а в подальшому ухвалою від 11 квітня 2025 року повертаючи її позивачу у зв`язку з не усуненням її недоліків, не надав належної оцінки доводам позивача щодо поважності пропуску строку. Суд фактично обмежився висновком, що позивачем ненаведено обставин об`єктивного і непереборного характеру, які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду з позовом протягом десяти днів з дня отримання спірної постанови.
67. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення норм КАС України та не виправив їх, хоча в тексті апеляційної скарги були указані аргументи щодо безпідставності повернення позову, однак доводи позивача з цього приводу судом апеляційної інстанції не перевірялися і правова оцінка таким доводам надана не була.
68. Скаржник в касаційній скарзі звертає увагу на те, що Вінницький окружний адміністративний суд протягом двох років зловживав своїм правом та невчасно розглянув позовну заяву. Таким чином, скаржник уважає, що як Вінницький окружний адміністративний суд, так і Вінницький міський суд Вінницької області, порушили його право на звернення до суду. Наполягає, що Вінницький міський суд Вінницької області, розглядаючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, мав би врахувати наведені ним доводи, а також бездіяльність та безвідповідальність Вінницького окружного адміністративного суду, що призвело до позбавлення його права на звернення до суду. Як зазначає скаржник, суд апеляційної інстанції також не звернув уваги на те, що строк звернення до суду у цій справі був пропущений не з його вини, а з вини Вінницького окружного адміністративного суду, який протягом року ухвалював низку непотрібних ухвал, які були скасовані та визнані незаконними, а тому строк звернення до суду був пропущений з поважних причин.
69. Такі ж доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач наводив як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції. 
70. Однак, як випливає зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій проігнорували та не надали правової оцінки всім аргументам позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, чим порушили норми процесуального права.
71. Верховний Суд зазначає, що суди зобов`язані надавати оцінку доводам учасника справи щодо поважності пропуску строку в кожному конкретному випадку. Процесуальне законодавство вимагає перевіряти обґрунтованість клопотання та наведені заявником причини пропуску строку. Якщо суд відхиляє доводи щодо поважності або задовольняє їх, він має чітко обґрунтувати це в судовому рішенні.
72. У контексті наведених позивачем аргументів щодо строку звернення до суду, Верховний Суд зазначає, що суди повинні встановити, чи строк звернення до суду був пропущений через пасивне очікування та відсутність максимальних зусиль (належної старанності) з боку заявника, чи позивач послідовно ініціював судовий захист, однак мали місце інші практичні перешкоди, з якими зіштовхнувся позивач, що зумовили суттєву затримку заявника повторно звернутись до суду з метою реалізації права на доступ до суду (стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). 
73. При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) від 05 липня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, так і залишилось не вирішеним під час звернення позивача до суду вперше.
74. У справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Проте, право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Беллє проти Франції» (Bellet v. France), заява №13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany,), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45) та рішення у справі «Парафія Греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії» (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86). 
75. У справі «Беллє проти Франції» (Bellet v. France) заява №23805/94, пункт 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
76. Також у рішенні у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and оthers v. Spain, заяви №№38366/97, 38688/97, 40777/98, 40843/98, 41015/98, 41400/98, 41446/98, 41484/98, 41487/98 and 41509/98, пункт 51) та в рішенні у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada. Cavanilles v. Spain, заява № 28090/95, пункт 45) Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
77.  Варто також зауважити, що у своїй практиці ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
78. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за правилами КАС України питання дотримання строків звернення до суду може бути вирішене не лише на стадії до відкриття провадження у справі, а й після.
79. Беручи до уваги викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу є передчасними.
80. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
81. На підставі викладеного касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду
82. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 353, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 120/1248/25 скасувати.

Справу № 120/1248/25 направити до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
О.Р. Радишевська 
М.І. Смокович,
Судді Верховного Суду