Справа № 199/8518/24
(2/199/354/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

01.07.2026 

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в особі судді Спаї В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення збитків, втраченої вигоди,

ВСТАНОВИВ: 
Позов обґрунтований тим, що у квітні 2024 р. позивачу через мобільний застосунок «Дія» стало відомо про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. № 7946 від 20 січня 2022 року про стягнення на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором. У межах виконавчого провадження на грошові кошти позивача було накладено арешт та здійснено стягнення коштів.
Позивач зазначає, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2024 р. виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню; посилаючись у позові на те, що внаслідок примусового виконання зазначеного виконавчого напису з її банківських рахунків було безпідставно стягнуто грошові кошти, чим їй завдано збитків та втрачено вигоду на загальну суму 26 636,59 грн., позивач просить суд стягнути вказану суму з відповідача на свою користь.
Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76–80 ЦПК України, встановлено, що 20 січня 2022 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №7946, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 2001369563701 від 01 серпня 2019 року у розмірі 36 983,89 грн.
11 лютого 2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. відкрито виконавче провадження № 68623146 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису, про що винесено відповідну постанову. У межах вказаного виконавчого провадження також винесено постанови про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.
05 липня 2023 р. виконавче провадження № 68623146 передано на виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В., який постановою від 12 липня 2023 р. прийняв його до свого провадження. 
01 травня 2024 р. приватним виконавцем Нордіо В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках позивача.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2024 року у справі № 227/1552/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., виконавчий напис від 20 січня 2022 року, зареєстрований у реєстрі за № 7946, визнано таким, що не підлягає виконанню. 
За підрахунком позивача внаслідок примусового виконання виконавчого напису, який у подальшому був визнаний таким, що не підлягає виконанню, з її банківських рахунків було безпідставно стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 26 636,59 грн.
На підтвердження розміру заявлених до стягнення сум позивачем надано скріншоти (а.с. 20 – 21 звор.), згідно з якими проводилися стягнення відповідно до виконавчого провадження з картки НОМЕР_1 :
15.04.2024 р. стягнуто 1,11 грн.,
02.05.2024 р. стягнуто 0,77 грн.,
24.06.2024 р. стягнуто10 498,83 грн., 
16.07.2024 р. стягнуто 11509,50 грн., 
а також позивачем надано квитанцію від 15.04.2024 р. №50ЕР – НТА9-0К2М – Р0НР, згідно з якою 15.04.2024 р. о 18:11:13 з рахунку ОСОБА_1 , який обслуговується карткою НОМЕР_2 , перераховано на рахунок приватного виконавця Нордіо В.В. 319 грн. 58 коп., призначення платежу часткове стягнення за ВП №58623146 з виконання виконавчого документу виконавчого напису №7946 виданий 20.01.2022 документ видав приватний нотаріус КМНО Бригіда В.О., залиш. 38481,12 грн. (а.с. 23). 
На підставі відповіді від 25.06.2026 р. з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, судом встановлено, що позивач отримувала та отримує заробітну плату за місцем роботи на підприємствах вугільної промисловості; позивач не є фізичною особою – підприємцем. 
Правовідносини між учасниками справи виникли з зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави та регулюються ст.ст. 1212, 1213 та 1215 ЦК України. 
Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову частково, враховуючи наступне. 
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Як встановлено судом та зазначено вище, стягнення у виконавчому провадженні проводилося з виконання виконавчого напису, який рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2024 р. у справі №227/1552/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., виконавчий напис від 20 січня 2022 р., зареєстрований у реєстрі за №7946, визнано таким, що не підлягає виконанню; судове рішення набрало законної сили. 
Отже, на підставі ст.ст. 1212 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі фактично отриманих позивачем в результаті виконавчого провадження, у зв`язку з чим визнає в цій частині слушними доводи позивача. 
Водночас, частково задовольняючи позов, суд керується наступним. 
Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вимоги щодо доказів визначені у ст.ст. 76 – 80 ЦПК України, зокрема, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
На підтвердження вимог щодо розміру фактично перерахованих грошових коштів з рахунку позивача позивачем надано скріншоти (а.с. 20 – 21 звор.), згідно з якими проводилися стягнення відповідно до виконавчого провадження з картки НОМЕР_1 :
15.04.2024 р. стягнуто 1,11 грн.,
02.05.2024 р. стягнуто 0,77 грн.,
24.06.2024 р. стягнуто10 498,83 грн., 
16.07.2024 р. стягнуто 11509,50 грн. 
Водночас позивачем надано квитанцію банківської установи від 15.04.2024 р. №50ЕР – НТА9-0К2М – Р0НР, згідно з якою 15.04.2024 р. о 18:11:13 з рахунку ОСОБА_1 , який обслуговується карткою НОМЕР_2 , перераховано на рахунок приватного виконавця Нордіо В.В. 319 грн. 58 коп., призначення платежу часткове стягнення за ВП №58623146 з виконання виконавчого документу виконавчого напису №7946 виданий 20.01.2022 документ видав приватний нотаріус КМНО Бригіда В.О., залиш. 38481,12 грн. (а.с. 23). 
Надані позивачем скріншоти не є належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України на підтвердження списання з рахунку позивача грошових коштів у виконавчому провадженні. 
Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, належними доказами підтверджено лише списання з рахунку позивача 319 грн. 58 коп., тому для суду наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача даної суми, тому позов підлягає задоволенню частково. 
Стосовно вимоги позову про стягнення втраченої вигоди, то суд, відмовляючи в її задоволенні, керується наступним. 
Відшкодування майнової шкоди є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) позивача в наслідок порушення боржником свого зобов`язання.
Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода. 
Реальними збитками підкреслюється наявність фактичних втрат майнової сфери потерпілої особи.
Другою складовою збитків є упущена вигода, як рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №923/700/17).
У свою чергу, упущена вигода – це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення. 
Прикладом упущеної вигоди є економічний результат невиконання перевізником умов договору перевезення вантажу, у зв`язку з чим, вантажоотримувач не зміг вчасно виконати умови договору поставки, через що втратив реальний дохід.
Отже, реальність можливості отримання такого приросту не випливає з умов договору, але має бути доведена позивачем.
Враховуючи припис частини 4 статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання.
Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання (Постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17).
Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.
Cтягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Як встановлено судом та зазначено вище, позивач отримувала та отримує заробітну плату за місцем роботи на підприємствах вугільної промисловості та не є фізичною особою – підприємцем. 
Враховуючи вищенаведене, оскільки реальність можливості отримання заявленого позивачем у позові доходу не доведена позивачем, підстави для задоволення вимоги позову про стягнення втраченої вигоди відсутні. 

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. (а.с. 15 звор.). 
Оскільки позов задоволено частково, судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 14 грн. 53 коп., враховуючи наступний розрахунок: 319,58 х 1211,20 :26636,59. 
Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264, 265, 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про стягнення збитків, втраченої вигоди задовольнити частково. 

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (ЄДРПОУ 14282829, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 319 (триста дев`ятнадцять) грн. 58 коп.

Відмовити в задоволенні вимоги позову про стягнення втраченої вигоди. 

Дата виготовлення повного судового рішення 01.07.2026 р. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя В.В.Спаї