ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10388/19 Суддя (судді) першої інстанції: О.М. Качанок

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Коротких А.Ю.,
суддів Сорочка Є.О.,
Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНО-КОНСАЛТИНГОВА ФІРМА "ГРАНІТ" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» (ідентифікаційний код 35624424) відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване юридичною особою 04.12.2007 року, про що в реєстрі вчинено запис № 10741020000027964; місцезнаходження: м. Київ, вул. Назарівська, буд. 11; основний вид діяльності: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.
Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.06.2018 року, валютного законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 30.06.2018 року.
За результатами перевірки складено акт від 26.02.2019 № 138/26-15-14-02-05/35624424 та встановлено порушення:
1. п. 7 П(С)БО 16, п. 4, п. 8 П(С)БО № 21, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 5384469 грн, в тому числі за І півріччя 2018 року у сумі 5384469 грн.
2. п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 259392 грн, в тому числі за березень 2016 у сумі 22500 грн, за вересень 2016 у сумі 8435 грн, за січень 2017 року у сумі 104951 грн, за листопад 2017 року у сумі 123293 грн, за грудень 2017 року у сумі 213 грн.
3. п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, в результаті несвоєчасного подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві за грудень 2016, березень 2017, січень 2018 року.
4. п. 1 ст. 9 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, а саме строків декларування валютних цінностей станом на 01.01.2016 року, 01.04.2016 року, 01.07.2016 року, 01.10.2016 року, 01.01.2017 року, 01.04.2017 року, 01.07.2017 року, 01.10.2017 року, 01.01.2018 року, 01.04.2018 року.
5. пп. 266.2.1, п. 266.2 ст. 266 ПК України, встановлено заниження суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у сумі 5,40 грн, за 2018 рік у сумі 6,29 грн.
Не погоджуючись з актом перевірки від 26.02.2019 року № 138/26-15-14-02-05/35624424 в частині висновків контролюючого органу щодо порушення вимог адміністрування та сплати ПДВ товариством було подано заперечення.
За результатами розгляду заперечення, висновки акту перевірки від 26.02.2019 року № 138/26-15-14-02-05/35624424 залишено без змін, а заперечення без задоволення.
На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 року № 00003711402, яким збільшено грошові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 389088 грн, з яких 259392 грн - податкові зобов`язання з ПДВ, 129696 грн - штрафні (фінансові) санкції.
02.04.2019 року товариство звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 року № 00003711402, яка рішенням Державної фіскальної служби України від 24.05.2019 року № 23903/6/99-99-11-04-01-25 залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № 00003711402 від 22.03.2019 року - без змін.
Разом з тим, в акті перевірки зазначено, що з направленнями про проведення перевірки ознайомлено під підпис 23.10.2018 року головного бухгалтера ТОВ «БКФ «Граніт». ТОВ «БКФ «Граніт» проінформоване про проведення документальної планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 12.10.2018 року № 81157/10/26-15-14-02-05, яке надіслано платнику податків 12.10.2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Перевірку проведено з відома генерального директора Корнєва Сергія Вікторовича та в присутності головного бухгалтера Кірюшкіної Ганни Георгіївни. У журналі реєстрації перевірок ТОВ «БКФ «Граніт» вчинено запис від 09.01.2019 року. Вказане не заперечується ТОВ «БКФ «Граніт».
Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Так, згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.
Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (далі - Порядок № 727, в редакції на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до пункту 2 Розділу І зазначеного Порядку акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктами 3, 4, 5 розділу II Порядку № 727 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Таким чином, у Порядку № 727 чітко зазначено, що акт являється носієм доказової інформації про виявленні порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що акт перевірки уповноваженого органу не може бути єдиним і достатнім доказом порушення, а має оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 липня 2025 року у справі № 320/29429/23.
Аналізуючи висновки акту перевірки контролюючого органу від 26.02.2019 року № 138/26-15-14-02-05/35624424, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах встановлених законом. Норми встановлені та закріплені Конституцією України є нормами прямої дії виходячи з того, що відповідно до статті 8 Конституції в Україні встановлено і діє принцип верховенства права.
Згідно з ст. 15 ПК України платниками податків визначаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок зі сплати податків та зборів.
Відповідно до ст. 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених вказаним Кодексом та законами з питань митної справи і подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
За визначенням пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Відповідно до пп. 20.1.4 та пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному вказаним Кодексом.
Так, відповідно до змісту акту перевірки від 26.02.2019 року № 138/26-15-14-02-05/35624424, як уже вказувалось, відповідач, зокрема, виклав висновки (щодо податку на додану вартість) про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 259392 грн, в тому числі за березень 2016 у сумі 22500 грн, за вересень 2016 у сумі 8435 грн, за січень 2017 року у сумі 104951 грн, за листопад 2017 року у сумі 123293 грн, за грудень 2017 року у сумі 213 грн.
Щодо формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, складених на дату оформлення актів виконаних робіт, не підписаних товариством та віднесення сум ПДВ до податкового кредиту поза межами 365 днів з дати їх складання, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п. 198.2 ст. 198 вказаного кодексу, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній до 03.12.2017) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше:
ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних;
для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.
Разом з тим, 03.12.2017 набрав чинності Закон України від 09.11.2017 № 2198-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабілізації розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України» (далі - Закон 2198-VIII), яким в абзацах четвертому і п`ятому пункту 198.6 статті 198 ПК України цифри « 365» замінено цифрами « 1095».
Позивач, обґрунтовуючи правомірність дій у вказаній частині, як уже мовилось, з посиланням на норми Цивільного кодексу України вказує, що законодавством України фактично встановлюється презумпція правомірності складеного підрядником акту виконаних робіт, не підписаного замовником будівельного підряду, акт виконаних робіт незаконним не визнавався, відповідно, на думку позивача, доводи податкового органу про неможливість формування податкового кредиту є необґрунтованими.
Окрім цього, позивач вказує на набрання з 03.12.2017 чинності Законом № 2198-VIII, згідно з нормами якого платники ПДВ можуть сформувати податковий кредит за податковими накладними, з дати складання яких минуло не більше ніж 1095 календарних днів.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що фактично в даному випадку є невизнання факту поставки робіт (саме позивачем) за правилом першої події, як це передбачено п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України. Відповідно до угоди щодо порядку погашення заборгованості ТОВ «Будівельно-консалтингова фірма «Граніт» перед ТОВ «Амікс-Сервіс» від 26.10.2017 року, ТОВ «БКФ «Граніт» зобов`язалось підписати та повернути вищезазначені акти виконаних робіт (не підписані на момент складання податкових накладних за даною операцією) починаючи з дати укладання мирової угоди (у листопаді 2017 року, тобто поза межами 365 днів їх складання).
Разом з тим, колегія суддів враховує, що зміни до Податкового кодексу України (внесені Законом України від 09.11.2017 року № 2198-VIII), згідно з якими продовжено строк з 365 до 1095 календарних днів, протягом яких платник ПДВ має право віднести суми ПДВ до податкового кредиту, набули чинності з 03.12.2017 року, а звітним податковим періодом для таких накладних є грудень 2017 року, тому такі податкові накладні (в даному випадку від 28.07.2016) не підпадають під дію Закону № 2198-VIII (щодо строку (1095 днів) віднесення сум ПДВ до податкового кредиту).
Більше того, в даному випадку, за нормами пункту 198.6 статті 198 ПК України в редакції до внесення змін Законом № 2198-VIII, граничний строк (365 днів) реєстрації податкових накладних, виписаних 28.07.2016 року припадав на липень 2017 року, і відповідно на день набрання чинності (03.12.2017 року) пунктом 198.6 статті 198 ПК України в новій редакції, вже сплинув.
Щодо формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних від імені посадової особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагента товариства, слід вказати таке.
Порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п.198.3 ст. 198, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 ПК України, та відповідно завищення податкового кредиту на загальну суму 30935 грн в даному випадку зводиться податковим органом до того, що керівник ТОВ «Техенергомаш» Сидоренко Сергій Васильович в поясненнях, отриманих ГУ ДФС у м. Києві листом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 26.11.2018 року № 14030/7/04-36-21-08, вказує на непричетність до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Техенергомаш».
Так, судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «БКФ «Граніт» (директор Абід Фуед Бен Садок) та ТОВ «Техенергомаш» (директор Сидоренко С.В.) був укладений договір підряду від 16.10.2015 року № 16/10-15-Б/СК, згідно з пп. 1.1.1 п. 1.1 якого підрядник (ТОВ «Техенергомаш») зобов`язується за завданням замовника (ТОВ «БКФ «Граніт»), на свій ризик, власними силами та засобами виконати з належною якістю та відповідно до наданої замовником проектної документації і здати замовнику виконані роботи, зазначені в п. 1.2 цього договору, на будівництві об`єкта «Будівництво багатоповерхового житлового будинку по вул. Білоруська, 36-А в Шевченківському районі м. Києва» (Спорткомплекс) та належним чином виконати інші взяті на себе за цим договором зобов`язання.
Вартість робіт за цим договором (договірна ціна) згідно з договірною ціною № 1 (додаток № 2 до договору) становить 747530,88 грн, в т.ч. ПДВ 124588,40 грн з урахуванням вартості матеріалів, із розрахунку твердих одиничних розцінок на окремі види робіт, які визнані у додатку 2.1 до договору (п. 3.1 договору).
Замовник приймає виконані належним чином підрядником роботи щомісячно шляхом підписання актів № КБ -2в та довідок № КБ-3, які, за обов`язкової умови їх письмового погодження (підписання) замовником будівництва об`єкта (ТОВ «Граніт-Плюс») є підставою для розрахунків за фактично виконані роботи (з урахуванням ресурсу підрядника, сплачених замовником авансових платежів (передоплати), нарахованих неустойок (штрафів, пені) за кожен відповідний звітний місяць (п. 10.1 договору).
Вказаний договір підписано та скріплено печатками підприємств, від ТОВ «БКФ «Граніт» директором Абід Фуед Бен Садок та від ТОВ «Техенергомаш» директором Сидоренко С.В.
Згідно з випискою АБ «Укргазбанк» по рахунку ТОВ «БКФ «Граніт» від 05.01.2016 останнім перераховано 75000,00 грн ТОВ «Техенергомаш» з призначенням платежу «Предоплата на виконання будівельних робіт по вул. Білоруській, 36а з-но дог. 15/10-15-6 від 15.10.2015 року, у т.ч. ПДВ 20% - 12500,00 грн» та 60000 грн згідно з рахунком від 20.01.2016 року з призначенням платежу «Предоплата на виконання будівельних робіт по вул. Білоруській, 36а з-но дог. 16/10- 15-Б/СК від 16.10.2015 року».
Судом першої інстанцї встановлено, що ТОВ «Техенергомаш» виписано податкову накладну від 05.01.2015 року № 5 (сума ПДВ 12500,00 грн), з вказівкою виду цивільно-правового договору «договір про виконання робіт від 15.10.2015 року № 15/10-15-Б», як і вказано у вищевказаній виписці банку на суму 75000,00 грн.
Разом з тим, ТОВ «Техенергомаш» виписано податкову накладну від 20.01.2015 року № 24 (сума ПДВ 10000,00 грн), з вказівкою виду цивільно-правового договору «договір про виконання робіт від 16.10.2015 № 16/10-15-Б-СК», як і вказано у вищевказаній виписці банку на суму 60000,00 грн.
В матеріалах справи наявні акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) від 31.04.2016 року, складені на виконання договору від 16.10.2015 року № 16/10-15-Б/СК.
Контролюючим органом під час проведення перевірки було проаналізовано наявну в ГУ ДФС у м. Києві податкову інформацію по ТОВ «Техенергомаш», отриману з баз даних ДФС та інших публічних джерел інформації та встановлено таке: основний вид діяльності - 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; відомості про держреєстрацію - від 29.07.2002 року № 10721200000002071; орган державної реєстрація - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація; реєстрація в ДФС - від 01.08.2002 № 903; згідно інформаційних систем ДФС України керівником ТОВ «Техенергомаш» за період з 01.01.2016 року по 01.05.2016 року був ОСОБА_1 .
Окрім цього, як вже вказувалось, на адресу ГУ ДФС у м. Києві листом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 26.11.2018 року №14030/7/04-36-21-08 надійшло пояснення вказаного гр. ОСОБА_1 щодо непричетності до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Техенергомаш».
Інших доводів у підтвердження позиції ГУ ДФС у м. Києві щодо відсутності у товариства права на податковий кредит, контролюючим органом в акті перевірки не наводиться.
Тобто, податковий орган при документуванні в акті перевірки вказаного на його думку порушення податкового законодавства в цій частині обмежився лише інформацією з листа ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 26.11.2018 року № 14030/7/04-36-21-08 про непричетність гр. ОСОБА_1 до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Техенергомаш» та отриманою з баз даних ДФС загальною податковою інформацією щодо вказаного суб`єкта.
Відповідно до пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі також ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За вимогами Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до пункту 3.2 статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Колегія суддів зазначає, що в акті перевірки ГУ ДФС у м. Києві посилається лише на обставини непричетності гр. ОСОБА_1 до фінансово-господарської діяльності вказаного товариства та на отримання з баз даних ДФС загальної податкової інформації щодо вказаного суб`єкта.
Втім, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст договору підряду від 16.10.2015 року № 16/10-15-Б/СК не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.
Водночас, аналіз вищезазначених документів щодо виконання договору підряду дає підстави для висновку, що правовідносини позивача з ТОВ «Техенергомаш» мали реальний характер, тому позивач мав правові підстави для формування податкового кредиту по даним господарським операціям. Протилежного відповідачем належними доказами не доводиться.
Крім того, колегія суддів зазначає, що під час укладення договорів та у період здійснення господарських операцій контрагент позивача був належним чином зареєстрований як юридична особа, перебував на обліку у податкових органах, що не оспорюється відповідачем в акті перевірки.
Водночас, матеріали справи не містять доказів, що договір підряду, укладений між позивачем та ТОВ «Техенергомаш», у судовому порядку визнаний недійсним.
Слід зазначити, що інформація з баз даних АІС «Податковий блок» та податкова інформація щодо контрагентів платника податків, та контрагентів, на яку посилається контролюючий орган, не заснована на безпосередньому аналізі первинних документів, складених саме між позивачем та його безпосередніми постачальниками робіт/послуг.
Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2023 року у справі № 640/19369/21, від 13.12.2022 року у справі № 420/5731/19.
Співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства й аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника.
Без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.05.2023 року у справі № 640/15761/21, від 15.03.2023 року у справі № 200/4942/20-а.
Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності (наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.01.2018 року у справах № 820/4648/13-а, № 826/1398/14).
Також у постанові від 09.10.2020 року у справі № 815/2969/15 Верховний Суд зазначив, що дії, які вчиняються підрядниками для виконання робіт за договорами підряду, у тому числі і по залученню для цих цілей сторонніх осіб, не можуть обмежувати права замовника, як платника податку на додану вартість, на формування податкового кредиту внаслідок придбання товарів, робіт чи послуг.
Що стосується податкової накладної від 05.01.2015 року № 5 (сума ПДВ 12500,00 грн), з неправильною вказівкою виду цивільно-правового договору «договір про виконання робіт від 15.10.2015 № 15/10-15-Б», як і вказано у вищевказаній виписці банку на суму 75000,00 грн, колегія суддів зазначає, що на думку суду вказана помилка не впливає на суму ПДВ та податкового кредиту, операція по згаданій накладній підтверджена первинними документами. Окрім цього, податковий орган не надає доказів про відмову у реєстрації такої накладної.
Стосовно донарахування позивачу податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із списанням кредиторської та дебіторської заборгованості, суд вказує таке.
Перевіркою відображених у рядку 12 (рядок 14 з 01.03.2017 року) Декларацій «Коригування податкового кредиту» показників за період з 01.01.2016 року по 30.06.2018 року у загальній сумі - 206766 гривень встановлено, що на формування цього показника мали вплив здійснення операцій з коригування сум ПДВ внаслідок повернення передплат, зміною номенклатурних та вартісних показників.
Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2016 року по 30.06.2018 року в сумі - 206766 грн, на підставі таких документів: оборотно-сальдові відомості та картки по рахунках 64, 63, 31, договори на придбання товарів (матеріалів, робіт, послуг), накладні на придбання товарно-матеріальних цінностей, акти прийому-передачі виконаних робіт, виписки банку, накладні на повернення, податкові накладні та розрахунки коригувань до них, встановлено завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 12 (рядок 14 з 01.03.2017 року) Декларацій «Коригування податкового кредиту» на загальну суму 104951 грн, в тому числі за грудень 2016 року на суму 104951 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, якщо платник податку при придбанні товарів/послуг на підставі отриманої податкової накладної сформував податковий кредит, але такі товари/послуги не були оплачені протягом терміну позовної давності, то в податковому періоді, в якому відбувається списання кредиторської заборгованості, платнику податку необхідно відкоригувати суму податкового кредиту.
Як уже мовилось, безнадійною заборгованістю визнається, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності (пп. «а» пп. 14.1.11 ПК України).
Цивільний кодекс України визначає позовну давність, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.
Тобто, дебіторська заборгованість за перерахованим авансом, за якою минув термін позовної давності, належатиме до безнадійної на підставі пп. «а» пп. 14.1.11 ПК України, якщо всі заходи, проведені платником з її стягнення, не призвели до позитивних наслідків.
По факту визнання дебіторської заборгованості безнадійною, вона підлягає списанню з урахуванням ПДВ, відповідно до вартості оплачених товарів/послуг.
При цьому, платник податків враховуючи норму п. 198.3 ПК України, втрачає право на податковий кредит за такими товарами/послугами.
Відтак, на думку суду, в порушення п. 198.3 ст. 198 ПК України, ТОВ «БКФ «Граніт» також завищено суму податкового кредиту за грудень 2016 року на суму 72820 грн.
Верховний Суд у своїх рішеннях (у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 804/7561/15, від 02 листопада 2021 року у справі № 560/2231/19) звертав увагу на те, що будь-яка зміна суми компенсації вартості товарів/послуг за певних умов може бути підставою такого коригування, тоді як вислів «включаючи» вказує на орієнтовний, а не виключний перелік підстав такого коригування.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про завищення суми податкового кредиту за грудень 2016 року, всього на суму 104951 грн.
Що стосується застосування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій за вчинені податкові правопорушення, колегія суддів зазначає таке.
Положеннями п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Таким чином, необхідною умовою для кваліфікації податкового правопорушення як повторного, є належним чином встановлений факт попереднього вчинення особою однорідного правопорушення.
Відповідно до пунктів 109.1, 109.2 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) позивачу донараховано зобов`язань у сумі 259932,00 грн, штрафних санкцій - 129696,00 грн, тобто 50% від суми основного платежу.
Дослідивши вказаний розрахунок, судом першої інстанції встановлено порушення в розрахунку відсотка нарахованих штрафних санкцій у розмірі саме 50%, адже податковим органом не доводиться повторність вчинення позивачем правопорушення.
Колегія суддів бере до уваги, що акт перевірки від 26.02.2019 року № 138/26-15-14-02-05/35624424 та податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 року № 00003711402 не містять відомостей щодо винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень, які б були узгодженими, та могли слугувати підставою для прийняття контролюючим органом рішення про повторність вчинення порушення під час прийняття оспорюваного в даній справі податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів вважає, що враховуючи вищевикладене, в даному випадку за вчинені податкові правопорушення підлягає застосуванню штраф у розмірі 25%.
За встановлених у цій справі обставин відсутні перешкоди для скасування податкового повідомлення-рішення в частині суми необґрунтовано застосованого штрафу, оскільки це пов`язано із застосуванням помилкової ставки штрафу внаслідок безпідставної кваліфікації діяння як вчиненого вперше та повторно.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21, від 16.11.2023 у справі № 160/24147/21.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.