Справа № 127/39344/25
Провадження № 1-кп/127/1292/25 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2026 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 12025020040000374 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, з неповною середньою освітою, без постійного місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої:
- 14.05.2025 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.4 ст.186 КК України до 3 років 3 місяців обмеження волі;
- 23.12.2025 року Хаджибейським районним судом міста Одеси за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 21.05.2026 року Немишлянським районним судом міста Харкова за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, –
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , заздалегідь маючи злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, 05.06.2025 близько 19 год 00 хв перебувала за адресою: м. Вінниця, вул. Привокзальна, буд. 1, де підшукувала майно, яким можливо незаконно заволодіти.
В подальшому ОСОБА_4 , підійшовши до зупинки громадського транспорту, яка знаходилась поблизу залізничного вокзалу «Вінниця», побачила раніше незнайому їй ОСОБА_6 , де у обвинуваченої виник злочинний умисел спрямований на заволодіння майном потерпілої шляхом обману, а предметом свого злочинного посягання вона визначила грошові кошти, які належать ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном повторно, ОСОБА_4 під приводом надання допомоги, яка виражалась у знятті порчі з грошових коштів, підійшла до ОСОБА_6 та у ході розмови нав`язала їй необхідність проведення кількох «ритуалів» задля зняття порчі з грошових коштів, для чого вимагала передати їй готівкові кошти. 
Потерпіла ОСОБА_6 , будучи введеною в оману, помиляючись про дійсні наміри ОСОБА_4 , сприйнявши її як особу, що має намір надати їй допомогу шляхом проведення ритуального обряду, використовуючи пластикову платіжну карту № НОМЕР_1 емітовану банківською установою АТ КБ «ПриватБанк», яка належить її чоловіку ОСОБА_8 , в період часу з 19:25 годин 05.06.2025 по 19:54 годин 05.06.2025 здійснила зняття готівки у банкоматі за адресою: м. Вінниця, вул. Коцюбинського, буд. 2-А у сумі 20000 гривень та добровільно передала ОСОБА_4 , вказані грошові кошти, якими остання не маючи на меті їх повертати власнику та під приводом зняття з них порчі, заволоділа та в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Крім того, попередньо вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 05.06.2025 близько 21 годині 00 хвилин перебуваючи за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбиснького, буд. 2-А, заздалегідь маючи злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману повторно під приводом надання допомоги, яка виражалась у знятті порчі з грошових коштів, знову звернулась до ОСОБА_6 та у ході розмови запропонувала додаткові послуги за для зняття порчі з грошових коштів, за які знову висловила вимогу розрахунку готівкою.
Потерпіла ОСОБА_6 , будучи введеною в оману, помиляючись про дійсні наміри ОСОБА_4 , сприйнявши її як особу, що має намір надати їй допомогу шляхом проведення ритуального обряду, використовуючи пластикову платіжну карту № НОМЕР_1 емітовану банківською установою АТ КБ «ПриватБанк», яка належить її чоловіку ОСОБА_8 , в період часу з 21:14 годин 05.06.2025 по 21:35 годин 05.06.2025, разом пройшли до нового банкомату за адресою: м. Вінниця, вул. Коцюбинського, буд. 30, де ОСОБА_6 здійснила зняття готівки у сумі 7500,00 гривень та добровільно передала ОСОБА_4 .
Остання, отримавши грошові кошти у загальній сумі 7500,00 гривень, не маючи на меті їх повертати власнику та під приводом зняття з них порчі, заволоділа чужим майном, яким в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Крім того, попередньо вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 , 05.06.2025 близько 22 годині 00 хвилин перебуваючи за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбиснького, буд. 30, заздалегідь маючи злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно під приводом надання допомоги, яка виражалась у знятті порчі з грошових коштів, знову звернулась до ОСОБА_6 та у ході розмови запропонувала додаткові послуги за для зняття порчі з грошових коштів, за які знову висловила вимогу розрахунку готівкою.
Потерпіла ОСОБА_6 , будучи введеною в оману, помиляючись про дійсні наміри ОСОБА_4 , сприйнявши її як особу, що має намір надати їй допомогу шляхом проведення ритуального обряду, використовуючи пластикову платіжну карту № НОМЕР_1 емітовану банківською установою АТ КБ «ПриватБанк», яка належить її чоловіку ОСОБА_8 , о 22:13 годин 05.06.2025, разом пройшли до іншого банкомату за адресою: м. Вінниця, вул. Гагаріна, буд. 2, де ОСОБА_6 здійснила зняття готівки у сумі 20000,00 гривень та добровільно передала ОСОБА_4 .
Остання, отримавши грошові кошти у загальній сумі 20000,00 гривень, не маючи на меті їх повертати власнику та під приводом зняття з них порчі, заволоділа чужим майном, яким в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Крім того, попередньо вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 , 05.06.2025 близько 22 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Вінниця, вул. Гагаріна, буд. 2, заздалегідь маючи злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, повторно, під приводом надання допомоги, яка виражалась у знятті порчі з грошових коштів, знову звернулась до ОСОБА_6 та у ході розмови запропонувала додаткові послуги за для зняття порчі з грошових коштів, за які знову висловила вимогу розрахунку готівкою.
Потерпіла ОСОБА_6 , будучи введеною в оману, помиляючись про дійсні наміри ОСОБА_4 , сприйнявши її як особу, що має намір надати їй допомогу шляхом проведення ритуального обряду, використовуючи пластикову платіжну карту № НОМЕР_1 емітовану банківською установою АТ КБ «ПриватБанк», яка належить її чоловіку ОСОБА_8 , в період часу з 22:32 годин 05.06.2025 по 22:49 годин 05.06.2025, разом пройшли до нового банкомату за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 9, де ОСОБА_6 , здійснила зняття готівки у сумі 42700,00 гривень та добровільно передала ОСОБА_4 .
Остання, отримавши грошові кошти у загальній сумі 42700,00 гривень, не маючи на меті їх повертати власнику та під приводом зняття з них порчі, заволоділа чужим майном, яким в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 шляхом обману заволоділа грошовими коштами у розмірі 42700,00 гривень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4  не оспорювала час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим її злочином, свою вину визнала у повному обсязі, підтвердила обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодилась з кваліфікацією її дій. Зокрема зауважила, що того дня вона дійсно зустріла біля вокзалу у м. Вінниці потерпілу, в ході розмови з якою, маніпулюючи попередньо отриманою від останньої особистою інформцією, переконала ОСОБА_6 у необхідності проведення ритуалу зняття порчі з грошових коштів та їх передачі у готівковій формі для вказаної процедури. Після чого, отримавши від потерпілої кошти, які вона знімала з кількох банкоматів, розпорядилась ними на власний розсуд, а саме частину витратила, а частину було у неї вилучено працівниками поліції під час затримання. Обвинувачена зазначила, що про вчинене щиро шкодує та просила суд її суворо не карати. Цивільний позов визнала в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила суду, що з обвинувачною ОСОБА_4 зустрілась біля залізничного вокзалу в м. Вінниці на зупинці громадського транспорту. В ході розмови з обвинуваченою, остання повідомила їй обставини з особистого життя самої потерпілої, а також зазначила, що на її грошових коштах існує «порча» і її потрібно зняти та запропонувала свою допомогу у вирішенні цієї проблеми, на що потерпіла погодилась, не усвідомлюючи свої дії. В подальшому потерпіла кілька разів зняла грошові кошти з банкоматів, які знаходилися в різних районах м. Вінниці та передала їх обвинуваченій, не усвідомлюючи наслідків своїх дій. До поліції потерпіла звернулась наступного дня, коли вже не перебувала під впливом обвинуваченої та оговталась від її впливу. Цивільний позов заявлений до обвинуваченої підтримала у повному обсязі.
Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченої та її захисника, потерпілої, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність її позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення її права оскаржити в апеляційному порядку визнані нею обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.
З урахуванням місця народження обвинуваченої та її позиції щодо незнання та неволодіння державної мовою, судом було залучено до участі у справі перекладача з російської мови, таким чином забезпечивши повноту судового розгляду та забезпечення прав обвинуваченої. 
З огляду на вищевикладене суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі які характеризують особу обвинуваченої, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченою вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 поза розумним сумнівом знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що її дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; ставлення обвинуваченої до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочин вчинено в умовах воєнного стану); особу обвинуваченої (раніше неодноразово судима за вчинення умисних корисливих злочинів, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває). 
При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття. 
Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Обставини, передбачены статтею 67 КК України, які обтяжують покарання – відсутні.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
За вищевикладених обставин, з урахуванням поведінки обвинуваченої, а саме визнання нею вини, щирого каяття, враховуючи наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості та мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора та думку потерпілої, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченої  ОСОБА_4 та її перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті обвинувачення. При цьому остаточно ОСОБА_4 слід призначити покарання з врахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України. 
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, а також для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При призначенні остаточного покарання судом враховано попередній вирок обвинуваченої ОСОБА_4 , а саме вирок Немишлянського районного суду міста Харкова від 21.05.2026, яким останню засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Відтак, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України необхідно визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком, невідбутого покарання за вироком Немишлянського районного суду міста Харкова від 21.05.2026, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк. 
Строк відбування покарання необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання, строк її попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні в період часу з 26.06.2025 року (дата затримання на підставі ухвали суду про дозвіл на затримання з метою приводу від 26.05.2025 року) до 23.06.2026 року (включно), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі 127/19965/25 від 26.06.2025 було обрано заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. 
Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15 (далі-Порядок) встановлений порядок повернення застави, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відповідно до п. 8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.
На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинувачену ОСОБА_4 судом не встановлено, оскільки запобіжний захід у вигляді застави останньою не був порушений, суд вважає, що застава підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили. 
Відповідно до положень ст. 128 КПК України та ст. 1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
В даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 було подано до суду цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16 400 (шістнадцять тисяч чотириста) грн та компенсацію моральної шкоди в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо.
Право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування – це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.
Також, слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Фактично наявність спричиненої потерпілій моральної шкоди не оспорюється обвинуваченою та її захисником, тому дана обставина не потребує доказування. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007). 
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.
Оскільки обвинувачена в повному обсязі визнала і розмір матеріальної шкоди, і суму моральної компенсації, заявленої потерпілою до відшкодування, суд вважає можливим задовольнити заявлені потерпілою позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. 
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до статті 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 63, 65-67, 190 КК України, ст. ст. 100, 124, 128, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд - 
УХВАЛИВ:
Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити її покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України визначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Немишлянського районного суду міста Харкова від 21.05.2026 та остаточно призначити покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили. 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання зарахувати частково відбуте ОСОБА_4 покарання за попереднім вироком Немишлянського районного суду міста Харкова від 21.05.2026, а саме в період часу з 26.06.2025 року до 23.06.2026 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави скасувати. 
Після набрання вироком законної сили відповідно до ст. 182 КПК України заставу, визначену ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2025 у справі № 127/19965/25, внесену 30.06.2025 за обвинувачену ОСОБА_4 повернути заставодавцю.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 16 400 (шістнадцять тисяч чотириста) грн та компенсацію моральної шкоди в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2026 по справі № 127/17761/25 на майно, а саме: - 83-и купюри номіналами по 500 гривень кожна на загальну суму 41000 гривень (серія і номер купюр: ЕД3900364, КВ5514301, ЄБ6434724, ЄН2187590, ЕЖ9447922, ЕУ0940447, ЗБ954494, ЦВЄ7297772, ЄЖ7812747, ЄС6254877, ЗГ2328849, ЄМ6392826,ЄМ3452979, ХА1458382, ЕД6086893, ЕП3747713, ВС2228407, ЄИ8674769, ЕС8754580, КЕ8557746, ГК4806960, ЦА2212325, ЕЕ0397320, ГА9487125, ЄС7853408, ВЖ3878164, ГЛ4780262, ГН6377738, ГЛ8427571, ЄП4154236, АН8318628, ЦБ7793012, ЕР7981089, ЄЕ6700516, ЄВ5862035, ЄД1363100, ЄС7146185, ВТ7485181, ВУ00183330, ЄЛ2696014, ЄЕ3974789, ЕБ8547477, БА2470013, АМ3357824, ЕА1056265, АР7155159, АМ1166926, ЄЛ 5785387, ВУ1543780, ХИ3132482, ЗВ4785071, ГК7109334, 3H9656364, ВУ3950157, ЕР9662172, ХЄ6380091, ЄЄ4261266, АВ0904299, ЄЕ5314288, ГК7805255, ВУ7701373, ЕЖ6387502, ЄВ5777528, ХВ9233519, ГК5239513, ЄД9793296, ЄС4965486, ЕЄ3323267, В36367212, ВИ4949413, ЕТ3193548, ХЖ8451566, ВУ7093846, ЕТ0968493, КВ9487013, ХЖ2737357, КВ9487012, Х36816272, А38121353, ЕД3602413, ЕЛ2511377, 3H0642131) та 174 купюри номіналами по 200 гривень кожна на загальну суму 34800 гривень (серія і номер купюр: ЄГ8200248, ЕЖ6601209, ЄВ0945772, ЗВ2212049, ЄБ6429614, ЄИ277533, ЄБ8186531, АС2312452, ЗБ4333591, ЄЕ8064348, ДГ6114632, ЕД5981831, ЄБ3252867, ГЖ5326367, ЗГ9213026, АМ4684676, ЄВ5324857, БП9710719, ЄВ8998894, ЕГ4348091, ГЄ7427494, ЄИ0277532, ЕИ0528243, ВЕ7706296, ДЄ6417435, ВД9783576, АП4738225, ЕГ6332631, ДД4773835, ЕА0174405, АН3434041, ВЛ5069719, ЄГ2913544, АМ8649015, ЗВ9767658, ЄД0084618, Є35258309, ЄБ7884218, ЄВ1498551, ВЛ7289487, АЕ3066709, ЕД5735867, АС6374647, ГВ6780538, ЕЄ0233486, ГВ1575112, ВЄ9555400, ГБ3020494, ЕГ6945399, ЕГ8696851, БР9290381, ЕЖ6050014, ЄГ0632551, ГЖ1571957, БР9352810, ВЛ7522767, АР4558390, ЗГ3707475, ДА2067461, БР0722297, ЕА9305977, ЕВ9287947, ЄИ2438868, АП2045280, АР1584516, ЄИ2937977, ЄИ5849302, Г37645385, ЕД3072668, ЕИ2337275, БР5933981, ГД4785542, ЕИ3430341, ЄЖ2592526, ЕД3536344, ЕЕ3488975, Е30099656, ЄД9320569, ДД5978789, ВЛ9194651, ЗГ0160943, ЕГ9438332, ЄД8539602, ВИ9215099, ЄБ3661351, ЄИ8200752, АЛ6082198, ЄА3925264, ЄЕ7853276, ЕД3758299, ЄВ6519996, ЕЕ7030389, ЗГ4793162, ЄВ2905375, ЄД2182656, ДА9898639, ВЄ2813552, АН6084689, Е33847793, ЄЕ7174062, Е30535493, ДВ5793246, ЄЖ6294791, ЄВ0560536, АП0026128, АМ6946805, АН2615195, АН5668560, ДЕ1631817, ЕГ7755169, ЕЄ6215998, БН5470133, ДГ7075002, ЄБ8452040, ЕП8211612, ЗБ2605618, ВИ3156107, ВИ2738321, ВЄ3604548, ВД3399340, БН2522245, БР7568884, ЗГ5529230, АМ4642988, ДБ7763015, 3A3724295, ЄД3347025, ЄА7186273, АР8391620, ГЖ5291077, ЕЖ6096324, Е38825078, ЄЕ3795781, АМ3782294, ЕГ8379960, БП2799683, ЄГ7547986, ЕВ7610823, БР5574048, АН2942300, ГЖ3327648, ЕГ8240608, ЄВ5162336, ЄЕ4607248, ДА1743322, БК1868225, ЕА7115082, Е37037092, ЕА0689694, ВЛ6557074, ДЕ3777063, БР3224271, ЕС5489208, ЄЄ0244706, ГИ5220596, АН8201473, ЗГ0507098, АС6374740, ЕБ8199963, ЗВ8879871, БП8327278, ЕЄ1683022, ДЕ7439539, ЄД5511765, АС0105808, АР7503128, ДВ9690770, ЄВ8635946, ЄИ6527816, ЄА1814011, ЕЕ3702635, ЕД4738151, ЄД6008620, АМ2829587, які поміщено до спецпакету НПУ № RIC2131232;
- Футболу (майку) чорного кольору із блисківками, кепку сірого кольору та чохол тканинний для окулярів, які поміщено до спец-пакету НПУ №7353169.
Речові докази по кримінальному провадженню № 12025020040000374, а саме: 
- виписку з AT «ПриватБанк» від 09.06.2025 року, на якому міститься інформація про pvx коштів за період з 05.06.2025 по 05.06.2025 по банківській карті № НОМЕР_2 № НОМЕР_3 AT «ПриватБанк», яка була надана потерпілою ОСОБА_6 – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- DVD-R диск який було поміщено до паперового конверту білого кольору, з наявними відеозаписами з камер відеоспостереження, що за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 4 – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- DVD-R диск який було поміщено до паперового конверту білого кольору, з наявними відеозаписами з камер відеоспостереження які знаходяться на будівлі «Вінницького РУП», що за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 4 – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- DVD-R диск який було поміщено до паперового конверту білого кольору, з наявними відеозаписами з камер відеоспостереження які знаходяться у приміщенні ТЦ «Small City», що за адресою: м. Вінниця, вул. Коцюбинського, 2-А – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- DVD-R диск який було поміщено до паперового конверту білого кольору, з наявними відеозаписами з камер відеоспостереження які знаходяться на будівлі магазину «Техно-маркет», що за адресою: м. Вінниця, вул. Коцюбинського, 4 – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- 83 купюри номіналами по 500 гривень кожна на загальну суму 41000 гривень та 174 купюри номіналами по 200 гривень кожна на загальну суму 34800 гривень, які поміщено до спецпакету НПУ № RIC2131232 – повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
- Футболку (майка) чорного кольору із блисківками, кепка сірого кольору та чехол тканинний для окулярів які поміщено до спецпакету НПУ №7353169 - повернути власнику.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Суддя: