Справа № 195/524/26      3/195/224/26
ПОСТАНОВА
іменем України
04.05.2026 року  cмт. Томаківка Дніпропетровської області 
Суддя Томаківського районного суду Дніпропетровської області Омеко М.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1 , порушеної за ч.1 ст.130 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 638966 від 12.04.2026 року ,складеного поліцейським СРПП відділення поліції№3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Борисовим І.О., вбачається, що 12.04.2026 року о 21:10 годині в с-щі Томаківка, вул.Шевченко,84, гр. ОСОБА_1 керувала ТЗ марки ВАЗ 21124 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння( запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невиразна мова) Від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння у встановленому законодавством порядку відмовилась, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудну боді камеру № 798377, чим порушила п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
24.04.2026 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття справи з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення,оскільки обставини і суть самого правопорушення, що викладені у протоколі про адміністративне првопорушення та матеріалах, доданих до нього не відповідають фактичним обставинам.Також вказує на те, що матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів,оскільки факт керування ТЗ гр. ОСОБА_1 не зафіксований, відсутній факт зупинки ТЗ працівниками поліції, а сам порядок проведення огляду медичного дослідження не відповідав вимогам законодавства.
В судовому засіданні гр. ОСОБА_1 підтримала своє клопотання про закриття справи з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення та просила суд його задовольнити.
За змістом статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями статті 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Згідно з статтею 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та ін.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт,який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Згідно ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зі змісту вказаних норм матеріального права вбачається, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функції водія під час руху транспорту. При цьому не має значення, де, у якому місці особа управляла транспортом.
Для встановлення відповідальності не має значення, як довго керував винний транспортним засобом. Проступок вважається закінченим з того моменту, коли особа, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, надала руху транспортному засобу.
Суд, оглянувши матеріали справи, зокрема диск, що долучений до матеріалів справи, на якому на зворотньому боці вказано"Додаток до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 638966 від 12.04.2026 року: диск з відеозаписом за фактом вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 ".
Згідно з відеозаписом з нагрудної боді-камери працівника поліції № 798377, долученим до матеріалів справи, працівник поліції веде діалог з гр. ОСОБА_1 , яка перебуває поблизу транспортного засобу, що стоїть на узбіччі дороги з вимкненим двигуном.
При цьому на відеозаписі відсутня фіксація факту керування транспортним засобом, руху транспортного засобу, а також перебування гр. ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу.
Єдиним документом, в якому міститься твердження про нібито керування транспортним засобом, є рапорт працівника поліції, який носить виключно службовий характер та не може вважатися належним і допустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.
Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органів Національної поліції може бути доказом у справі лише за умови, якщо воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, працівники поліції зобов`язані надати належні докази, зокрема відеозапис події або фотоматеріали, які об`єктивно підтверджують факт вчинення правопорушення.
Верховний Суд також зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у протоколі не може вважатися належним доказом його вчинення, а протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.
Обставини, викладені у протоколі, підлягають обов`язковій перевірці за допомогою інших доказів, які повинні підтверджувати вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та не викликати сумнівів у суду.
З урахуванням наведеного, а також правової позиції Верховного Суду, відсутність відеофіксації факту керування транспортним засобом унеможливлює визнання протоколу належним доказом у даній справі.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 12.04.2026 року не містить жодних ідентифікаційних даних особи, щодо якої проводилось освідування (ПІБ, дати народження);
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б у сукупності підтверджували подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин суд позбавлений можливості достовірно встановити, що саме гр. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а будь-які сумніви відповідно до загальних засад адміністративного провадження тлумачаться на користь особи, яку притягають до адміністративної відповідальності.
Правова оцінка доказів та застосування принципу презумпції невинуватості
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку встановлюються наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним та самостійним доказом, а обставини, викладені в ньому, підлягають перевірці іншими належними та допустимими доказами.
Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 року у справі №204/8036/16-а зазначив, що адміністративній відповідальності підлягає саме водій транспортного засобу, а не особа, яка формально перебуває за кермом без доведеного факту керування.
Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.05.2019 року у справі №537/2088/17, сам факт визнання особою вини не може вважатися достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від обов`язку доведення події і складу правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях або доказах, одержаних незаконним шляхом, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначений принцип знаходить своє відображення і в положеннях ст. 7 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а наголосив, що недоведені подія правопорушення та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості, а всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, а також відсутності належних і допустимих доказів факту керування транспортним засобом, та з огляду на те, що матеріали адміністративного провадження не містять доказів порушення гр. ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України і вчинення ним дій, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП,
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33, ч.1 п.1 ст.247,283, 284, 294 КУпАП, суддя –

ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя:         М.  В.  Омеко