Справа №583/2607/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2057/26 	
Категорія -  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Черних О.М.,
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Цуркана Віктора Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 ,
на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 березня 2026 року в складі судді Ярошенко Т.О., ухваленого в м. Охтирка, Сумської області (повний текст виготовлено 20 березня 2026 року)
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,
в с т а н о в и в :
23.02.2026 представник заявниці ОСОБА_1 – адвокат Цуркан В.І. звернувся до суду із заявою, в якій просив постановити додаткового рішення про стягнення 155 грн за направлення поштової кореспонденції та 7000 грн витрат на правничу допомогу.
Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2026 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 155 грн за направлення поштової кореспонденції, 1000 грн витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, адвокат Цуркан В.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути витрати в повному обсязі.
Вказує, що рішення суду не можна визнати законним, правосудним та справедливим у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; неправильним та поверхневим дослідженням доказів, відсутності правильної оцінки наданих суду доказів; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими; необґрунтованості та невідповідності висновків, що викладені в рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при вирішені спору.
Зазначає, що постановою Сумського апеляційного суду від 10.02.2026 було змінено рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 та зменшено розмір аліментів з 1/4 до 1/6. Оскільки вказане рішення було постановлено під головуванням судді Ярошенко Т.О., тому вона не може об`єктивно, неупереджено розглядати інші заяви учасників справи з підстави фактичного скасування рішення, яке приймалося суддею в суді першої інстанції (прояв амбіційного ефекту).
Звертає увагу суду, що заяву про ухвалення додаткового рішення було розглянуто на 26 календарний день після її подання, замість 10 регламентованих.
Вказує, що суд першої інстанції занадто знизив розмір відшкодування судових витрат на правничу допомогу, що є дискримінаційним заниженням. У договорі було погоджено, що клієнт сплачує адвокату гонорар за правничу допомогу за погодинним тарифом (60 хвилин астрологічного часу) у розмірі 1000 грн, як вихідна розрахункова ставка для подальшого розрахунку та деталізованого опису робіт та послуг адвоката.
Згідно з актом приймання – передачі виконаних робіт за договором про правничу допомогу за умови витрачення 6,5 годин на правничу допомогу та враховуючи фактично внесену оплату в розмірі суми правничої допомоги 7000 грн, з урахуванням судової практики, у тому числі постанов Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №301/1894/17, від 08.06.2022 у справі №922/1964/21, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/12155/22, від 04.09.2024 у справі №170/499/23, від 23.01.2025 у справі №240/32993/23, від 13.03.2025 у справі №275/150/22, за основу приймається фактично внесена сума оплати за правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
У судове засідання заявниця ОСОБА_1 , її адвокати Цуркан В.І., Нежевело В.В. не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (том 2 а. с. 106, 112, 114). Адвокати подали клопотання про розгляд справи без їх участі (а. с. 116 – 117, 118).
Інші учасники - ОСОБА_2 , представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання також не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 110, 115). Про причини неявки суд не повідомили.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10.06.2025. Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо судових витрат.
Постановою Сумського апеляційного суду від 10.02.2026 рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 змінено в частині визначення розміру аліментів та розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дитини, починаючи стягнення з 10.06.2025.
19.02.2026 відповідачка ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Цуркана В.І. звернулася до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із заявою, в якій просила визнати таким, що підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 22.09.2025 Охтирським міськрайонним судом Сумської області в справі №583/2607/25, мотивуючи тим, що суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2026 визнано виконавчий лист, виданий 22.09.2025 Охтирським міськрайонним судом Сумської області у справі №583/2607/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10.06.2025, таким, що не підлягає виконанню.
23.02.2026 адвокат Цуркан В.І. подав заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу та витрати за направлення поштової кореспонденції.
Постановляючи рішення про часткове задоволення заяви, місцевий суд виходив з того, що розмір вартості послуг за правничу допомогу в сумі 7000 грн є завищеним і неспівмірним з предметом заяви, а тому зменшив їх розмір до 1000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 №686/5757/23 виснувала, що в частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.
У додатковій постанові від 19.02.2020 №755/9215/15-ц та постанові від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18). Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.01.2026 у справі №681/947/24.
З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вірно взяв до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості дійшов вірного висновку, що суму гонорару в суді першої інстанції необхідно зменшити до 1000 грн, яка буде співмірною зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, відповідатиме критеріям реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності.
Такий висновок місцевого суду не суперечить висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №301/1894/17, від 08.06.2022 у справі №922/1964/21, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/12155/22, від 04.09.2024 у справі №170/499/23, від 23.01.2025 у справі №240/32993/23, від 13.03.2025 у справі №275/150/22, від 02.07.2020 у справі №362/3912/18, від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц та іншим, на які є посилання в апеляційній скарзі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не мав права зменшувати витрати на правничу допомогу, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Верховний Суд у справах №905/1795/18, №922/2685/19, №824/47/22 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Наведене дає підстави для висновку, що ЦПК України встановив такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, §268, від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суддя Ярошенко Т.О. була упередженою при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції змінив рішення про стягнення аліментів, ухвалене під її головуванням, є безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення постановляється судом, який ухвалив рішення. Крім того, адвокат не позбавлений був можливості заявити судді відвід, але цим своїм правом не скористався.
Доводи апеляційної скарги про те, що ним між ним і клієнтом було погоджено гонорар у сумі 7000 грн, також не є підставою для скасування судового рішення, оскільки для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, Верховного Суду від 15.01.2026 у справі №681/947/24).
Порушення судом першої інстанції строку розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, на що адвокат посилається в апеляційній скарзі, також не є підставою для скасування рішення.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката Цуркана Віктора Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: В.І. Криворотенко 

О.М. Черних