ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/169/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та скасування наказу, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) через представника – адвоката Бедринець Мирослави Юріївни, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просить суд визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 та скасувати наказ і мобілізаційне розпорядження, відносно ОСОБА_1 .
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто в строк, наданий судом.
Так, на виконання ухвали суду від 19.01.2026 року, представником позивача було уточнено позовні вимоги. Відтак, просить суд:
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 та скасувати наказ від 07.12.2025 року №350 і мобілізаційне розпорядження, відносно ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року було продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 19.01.2026 року. Недоліки позовної заяви усунуто в строк, наданий судом.
Одночасно, представник позивача, на виконання вимог ухвали суду від 19.01.2026 року, подала нову редакцію позовної заяви, у якій звернула позовні вимоги до двох відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_3 . Просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_3 80-ї ОДШБр;
- скасувати наказ і мобілізаційне розпорядження відносно ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є заброньованою особою у встановленому законодавством порядку, строком на 6 місяців, що дає йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Підтвердження бронювання наявне в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та зафіксоване у електронному військово-обліковому документів Резерв+. Однак вказана обставина протиправно не була взята відповідачем до уваги під час затримання в приміщенні територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 06.12.2025 року працівники ТЦК незаконного затримали його без документів доставили до ІНФОРМАЦІЯ_4 , без перевірки його військово-облікових документів, та провели мобілізацію до Збройних сил України. Військово лікарську комісію при ТЦК та СП позивач не проходив, існує ймовірність того, що лікарі формально проставили відмітки про стан здоров`я позивача, тобто надали неправдиві відомості. Крім цього, особа, яка є заброньованою за певним підприємством у встановленому законодавством порядку, не підлягає повторним ВЛК, а тим більше не підлягає мобілізації. В подальшому позивача було незаконно мобілізовано та направлено до навчального центру Військової частини НОМЕР_3 80-ї ОДШБр. Позивач вважає незаконним призов на військову службу під час мобілізації, оскільки станом на дату призову він був заброньованим. З огляду на викладене позивач просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представник відповідача 1 у поданому до суду через систему «Електронний суд» відзиві на позов позовні вимоги не визнав та вказав, що з наявної інформації в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів бронювання ОСОБА_1 було скасовано 05.12.2025 року за запитом роботодавця про анулювання бронювання. ОСОБА_1 , також не повідомляв про наявність у нього хвороб і хворобливих станів, що перешкоджають проходженню військової служби чи будь-яких інших заперечень проти його призову на військову службу. Оскільки у розпорядженні відповідача були відсутні документи та відомості про бронювання позивача, мобілізація у даному випадку була здійснена на законних підставах. Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент винесення наказу про мобілізацію позивача діяв відповідно до законодавства, оскільки не мав підстав вважати позивача заброньованим.
Представник відповідача 2 у відзиві на адміністративний позов позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що з дня зарахування до списків особового складу військової частини військовозобов`язаний набуває статусу військовослужбовця. Зазначив, що наказ командира військової частини НОМЕР_3 №350 від 07.12.2025 року є актом індивідуальної дії, після видання якого виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008). Оскаржуваний позивачем наказ в частині, що його стосується, є актом одноразового застосування та вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан. Крім того зазначає, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину. З наведених підстав представник відповідача 2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що наявність у нього бронювання в період по 31.12.2025 року є саме тією підставою, яка свідчить про незаконність наказу про призов на військову службу за мобілізацією, оскільки відповідно до Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XIІ) він мав відстрочку від призову до 31.12.2025 року та не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Звертає увагу, що посилання відповідача у відзиві не те, що позивач набув статусу військовослужбовця та самовільно залишив військову частини з 15.02.2026 року не може братись до уваги, оскільки предметом розгляду у даній спірній ситуації є факт протиправної поведінки відносно позивача, що призвело до його незаконного призову на військову службу під час мобілізації, що прямо порушило його права. Просила позов задовольнити.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року було витребувано від товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» відомості щодо наявності у ОСОБА_1 бронювання, в тому числі станом на 06 грудня 2025 року та відомості щодо анулювання бронювання ОСОБА_1 , а також від ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості щодо ОСОБА_1 відповідно до даних АІТС «Оберіг» (в тому числі щодо наявності або відсутності відстрочки станом на 06 грудня 2025 року).
31 березня 2026 року, на виконання вимог ухвали суду, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав клопотання про долучення доказів. У клопотанні відповідач 1 зазначив, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів громадянин ОСОБА_1 користувався бронюванням у період з 22.01.2025 року по 31.12.2025 року, при цьому 05.12.2025 року за поданням роботодавця бронювання було скасовано в автоматичному порядку.
На виконання вимог ухвали надійшов лист від товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» (вх.№9521/26 від 31.03.2026), згідно якого підприємство надало витребувані документи та додатково роз`яснило механізм бронювання працівників. Зокрема, вказано, що бронювання здійснюється на строк дії статусу критичності підприємства, який надається строком на один рік, а його продовження відбувається шляхом попереднього анулювання чинного бронювання та подання нової заяви через портал «Дія», яка опрацьовується протягом 72 годин відповідно до законодавства. Підприємство повідомило, що до 31 грудня 2025 року діяла критичність, надана розпорядженням Закарпатської ОВА від 31.12.2024 року №1198, а 02 грудня 2025 року її продовжено розпорядженням Закарпатської ОВА №810 строком на один рік, у зв`язку з чим працівник ОСОБА_1 підлягав перебронюванню.
У листі детально викладено хронологію подій щодо ОСОБА_1 у період з 05.12.2025 року по 08.12.2025 року. 
До листа додано витребувані судом докази, зокрема військово-обліковий документ з Резерв+ станом на 04.09.2025 року, результати бронювання від 22.01.2025 року, заяви на анулювання та бронювання, скріншоти з порталу «Дія», а також листи до ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.12.2025 року та №55 від 07.12.2025 року із посиланням на Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-12 (ст. 25), постанову Кабінету Міністрів України №76 від 27.01.2023 та службові листи МОУ №220/1467, №220/1630 (2024 рік), відповідно до яких особи, щодо яких подано документи на бронювання або його продовження, не підлягають призову до моменту прийняття рішення.
Інші заяви по суті справи не надходили.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді водія-експедитора з березня 2019 року у товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево».
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів громадянин ОСОБА_1 користувався бронюванням у період з 22.01.2025 року по 31.12.2025 року.
До 31 грудня 2025 року діяла критичність, надана розпорядженням Закарпатської ОВА від 31.12.2024 року №1198 товариству з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево», а 02 грудня 2025 року її продовжено розпорядженням Закарпатської ОВА №810 строком на один рік, у зв`язку з чим працівник ОСОБА_1 підлягав перебронюванню.
05 грудня 2025 року о 15:25 год. на порталі ДІЯ за заявою роботодавця за №20251205-124864 бронювання ОСОБА_1 було скасовано з метою перебронювання та вже о 22:17 год. цього ж дня було подано заяву за №20251205-1606102 про бронювання працівників товариства, зокрема і позивача. 
06 грудня 2025 року працівниками ТЦК та СП було затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , без перевірки його військово облікових документів, та провели мобілізацію до Збройних сил України. За твердженнями позивача Військово лікарську комісію при ТЦК та СП він не проходив. 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 06.12.2025 року №М2725 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» солдата ОСОБА_1 призвати на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї, на особливий перiод та вiдправити до вiйськової частини НОМЕР_3 .
07 грудня 2026 року наказом військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №350 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, на котлове в частині – з вечері 07 грудня 2025 року, та вважається таким, що 07 грудня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
08 грудня 2025 року за результатом розгляду заяви на бронювання від 05.12.2025 року №20251205-1606102 стало відомо, що ОСОБА_1 не був заброньованим з підстав що такий не підлягає бронюванню.
Не погоджуючись з діями відповідачів щодо призову на військову службу під час мобілізації та зарахування до особового складу військової частини, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в чинній редакції).
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною другою статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 за №389-VІІІ (далі - Закон №389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон №1932-XII).
Також статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Пунктами 1, 4 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 за №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі також триває.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин та на дату прийняття рішення у цій справі на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені правові підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Мету бронювання військовозобов`язаних визначено у статті 24 Закону №3543-XII, відповідно до якої бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
Організацію і порядок бронювання військовозобов`язаних врегульовано статтею 25 Закону №3543-XII.
Згідно з приписами статті 25 Закону бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють або проходять службу:
1) в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування на посадах:
державної служби категорії «А», голів обласних, районних, районних у місті (у разі створення) рад, сільських, селищних, міських голів - усі військовозобов`язані;
державної служби категорій «Б», «В», в органах місцевого самоврядування - не більше 50 відсотків кількості військовозобов`язаних цих категорій у зазначених органах;
2) в органах державної влади, інших державних органах, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, органах прокуратури, Бюро економічної безпеки України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі судової охорони, в судах, установах системи правосуддя та органах досудового розслідування (крім військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цієї частини), а також на штатних посадах патронатних служб державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України;
3) на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі якщо це необхідно для виконання встановлених мобілізаційних завдань (замовлень);
4) на підприємствах, в установах і організаціях, які є критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань або функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, у тому числі кінцеві бенефіціарні власники таких підприємств, які не є їх працівниками. Критерії та порядок, за якими здійснюється визначення підприємств, установ і організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а також критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань в особливий період, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок та організація бронювання, критерії, перелік посад і професій, а також обсяги бронювання військовозобов`язаних визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, прийнятими на його виконання.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що здійснюють бронювання військовозобов`язаних, зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних, які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються.
16.05.2024 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №560 (набрала чинності 18.05.2024), якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).
Як передбачено пунктом 1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Як передбачено абзацом 20 пункту 60 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період заброньованим за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями, зазначеним у підпункті 1 пункту 1 додатка 5, надається на строк, визначений відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023р. №76 (Офіційний вісник України, 2023р., №15, ст.940; 2024р., №107, ст.6790), або на строк, визначений відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями відповідно до переліків посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2015р. №45, - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012р. №12 і від 7 червня 2024р. №674.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2024 №650 затверджено Порядок бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Порядок №650), який визначає механізм бронювання під час воєнного стану військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу, зокрема тих, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (далі - установи).
Відповідно до пункту 2 Порядку №650 заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації (далі - відстрочка).
Згідно з пунктом 3 Порядку №650 органи державної влади, інші державні органи подають до Міноборони (СБУ, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони) для погодження списки за відповідними сферами управління, галузями національної економіки, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями. Список подається в електронній формі засобами Порталу Дія (у разі наявності технічної можливості) відповідно до Порядку бронювання засобами Єдиного державного вебпорталу, або у паперовій та/або електронній формі за формою згідно з додатком 1 разом з відповідним обґрунтуванням та довідкою про кількість військовозобов`язаних за формою згідно з додатком 2. Достовірність інформації, внесеної до додатків 1 і 2, може уточнюватись органом, до якого їх подано, шляхом надсилання запиту про надання підтвердних документів.
Порядок бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 27.01.2023 №76 (далі - Порядок №76) визначає механізм бронювання під час дії воєнного стану військовозобов`язаних за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час.
Згідно з пунктом 1 вказаного Порядку №76 цей Порядок визначає механізм бронювання під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу:
в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування (далі - державні органи);
в органах державної влади, інших державних органах, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро, Державному бюро розслідувань, органах прокуратури, БЕБ, ДСНС, Державній кримінально-виконавчій службі, Службі судової охорони, в судах, установах системи правосуддя та органах досудового розслідування (крім військовозобов`язаних, зазначених в абзаці другому цього пункту), а також на штатних посадах патронатних служб державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України;
на підприємствах, в установах та організаціях, які в установленому порядку визначено критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період (далі - критично важливі підприємства);
на підприємствах, в установах та організаціях, які в установленому порядку визначено критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (далі - критично важливі установи);
у спеціалізованих установах ООН, міжнародних судових органах, міжнародних та неурядових організаціях та установах, членом, учасником або спостерігачем у яких є Україна відповідно до укладених міжнародних договорів України;
в операторах протимінної діяльності, які проводять розмінування (гуманітарне розмінування) відповідно до законодавства (далі - оператори протимінної діяльності).
Згідно з пунктом 3 Порядку №76 бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час (далі - список), в електронній формі засобами Порталу Дія.
Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації (далі - відстрочка).
Строк дії відстрочки не може перевищувати 12 місяців - для військовозобов`язаних, зазначених в абзацах п`ятому та сьомому пункту 1 цього Порядку.
Згідно з пунктом 5 Порядку №76 бронюванню підлягають всі військовозобов`язані працівники критично важливих підприємств, критично важливих установ, які визначені Мінстратегпромом критично важливими для функціонування економіки в особливий період, у сфері оборонно-промислового комплексу.
Пунктом 14 Порядку №76 передбачено, що для цілей бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, засобами Порталу Дія Мінекономіки формує та веде Єдиний перелік органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій для бронювання військовозобов`язаних (далі - Єдиний перелік), до якого включаються державні органи та органи, зазначені в абзаці третьому пункту 1 цього Порядку, критично важливі підприємства, критично важливі установи.
Мінекономіки вносить до Єдиного переліку державні органи та органи, зазначені в абзаці третьому пункту 1 цього Порядку. Відповідний державний орган, який прийняв рішення про визначення підприємств, установ, організацій критично важливими підприємствами, критично важливими установами, вносить до Єдиного переліку такі критично важливі підприємства та критично важливі установи, крім юридичних осіб - релігійних організацій.
Бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється засобами Порталу Дія за списками, які формуються керівником державного органу, критично важливого підприємства, критично важливої установи або уповноваженою ним особою (пункт 25 Порядку №76).
Відповідно до пунктів 29, 30 Порядку №76 протягом 72 годин з моменту формування списку засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки здійснюється автоматично у разі, коли військовозобов`язаний:
- перебуває на військовому обліку;
- перебуває у трудових відносинах з державним органом, критично важливим підприємством, критично важливою установою;
- уточнив персональні дані, зазначені у пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11 квітня 2024р. №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»;
- не перебуває у розшуку.
Інформація (відомості, дані) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) відображається у військово-обліковому документі в електронній формі.
Підстави анулювання наданої відстрочки визначені у пункті 31 Порядку №76 і такими є:
1) закінчення строку її дії;
2) завершення критично важливим підприємством виробництва товарів, виконання робіт і надання послуг для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань;
3) позбавлення підприємства, установи, організації статусу критично важливого підприємства, критично важливої установи державним органом, який прийняв рішення про визначення їх критично важливою установою;
4) ліквідації органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, критично важливого підприємства, критично важливої установи;
5) звільнення військовозобов`язаного з органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, критично важливого підприємства, критично важливої установи (крім звільнення з посади з подальшим призначенням на іншу посаду в межах одного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, критично важливого підприємства, критично важливої установи);
6) тимчасового припинення дії трудового договору військовозобов`язаного з критично важливим підприємством, критично важливою установою;
7) обґрунтованого подання керівника органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування засобами Порталу Дія;
8) обґрунтованого подання керівника критично важливого підприємства, критично важливої установи, але не частіше ніж один раз на п`ять календарних днів засобами Порталу Дія;
9) надання відстрочки з інших причин, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
10) припинення укладеного договору (контракту) або закінчення строку призначення - для працівників спеціалізованих установ ООН, міжнародних судових органів, міжнародних та неурядових організацій та установ, членом, учасником або спостерігачем у яких є Україна відповідно до укладених міжнародних договорів України;
11) невиконання оператором протимінної діяльності протягом шести місяців робіт з розмінування (гуманітарного розмінування) за сертифікованим процесом (процесами) на основі інформації, поданої Центром протимінної діяльності;
12) невідповідності військовозобов`язаного умовам, зазначеним в абзаці третьому пункту 8 цього Порядку;
13) звільнення з посади священнослужителя (за заявою ДЕСС в електронній формі про анулювання бронювання військовозобов`язаного працівника, що формується на основі інформації, поданої юридичною особою - релігійною організацією);
14) виключення суб`єкта господарювання з переліку, зазначеного в абзаці шістнадцятому пункту 5 цього Порядку, або працівника суб`єкта господарювання із складу бригади, зазначеної в абзаці шістнадцятому пункту 5 цього Порядку.
Цей перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487).
Пунктом 5 Порядку №1487 передбачено, що з метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку).
Системою військового обліку є сукупність узгоджених за завданнями державних органів, підприємств, установ та організацій, які ведуть військовий облік та забезпечують її функціонування із застосуванням засобів автоматизації процесів та використанням необхідних баз даних (реєстрів), визначених законодавством.
Головною вимогою до системи військового обліку є забезпечення повноти та достовірності даних, що визначають кількісний склад та якісний стан призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з пунктом 6 Порядку №1487 для забезпечення та організації належного функціонування системи військового обліку в державі Міноборони визначає:
- показники та критерії з оцінювання стану військового обліку;
- перелік спеціальностей та/або професій, споріднених з відповідними військово-обліковими спеціальностями, після здобуття яких жінки за власним бажанням беруться на військовий облік військовозобов`язаних, крім тих, які здобули освіту за медичною або фармацевтичною спеціальністю, за умови придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та віком;
- перелік спеціальностей та/або професій, споріднених з відповідними військово-обліковими спеціальностями;
- перелік військово-облікових спеціальностей (крім СБУ).
В силу пункту 17 Порядку №1487 військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний та спеціальний.
На загальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані та резервісти, які не заброньовані за державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями на період мобілізації та на воєнний час.
Військовозобов`язані, які згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» заброньовані за державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час, перебувають на спеціальному військовому обліку.
Пункт 79 Порядку №1487 встановлює, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки серед іншого:
- організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;
- організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;
- організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них;
- виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів тощо.
Пунктами 80, 81 Порядку №1487 встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до затверджених розпорядженнями голів відповідних районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, міських голів планів щороку (у тому числі позапланово) перевіряють стан військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, а також на підприємствах, в установах та організаціях, в яких працюють військовозобов`язані, які заброньовані за цими органами, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час, а також військовозобов`язані, яким видані мобілізаційні розпорядження. Решта державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій перевіряються один раз на чотири роки.
Взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.
Особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.
В той же час додатком №2 до Порядку №1487 є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), пунктом 1 яких встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:
- перебувати на військовому обліку:
* за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу);
* за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності;
- у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану:
* мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.
Як встановлено судом, розпорядженням Закарпатської ОВА №810 від 02 грудня 2025 року продовжено статус критично важливого підприємства товариству з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест- Мукачево».
Позивач працював на посаді водія-експедитора з березня 2019 року у зв`язку з чим як працівник критично важливого підприємства підлягав бронюванню та, відповідно, перебронюванню у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до даних мобільного застосунку «Резерв+» станом на 04 вересня 2025 року позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 як військовозобов`язаний, який є заброньованим, зі строком дії відстрочки до 31.12.2025 року. 
При цьому жодних повідомлень про анулювання посвідчення про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час позивачу або підприємству, де він працює, не надходило.
Відповідно до Порядку №76, надана військовозобов`язаному рішенням Мінекономіки відстрочка, строк дії якої не закінчився, вважається анульованою з дня прийняття Мінекономіки іншого рішення про бронювання такого військовозобов`язаного.
Виходячи з вищевказаної норми, до завершення процедури перебронювання і прийняття рішення по новій заявці (позитивного або негативного) попередньо надана відстрочка продовжує свою дію.
Жодна з підстав визначених п.8 Порядку №76, які визначають, що надана відстрочка підлягає анулюванню, в даному випадку була відсутня, та відповідач суду відповідних доказів не надав.
Жодного рішення про скасування чи анулювання попереднього рішення про бронювання органом, визначеним Порядком №76 на час спірних правовідносин не приймалось, роботодавцю не надсилалось, що вказує на чинність відстрочки до 31.12.2025 року.
Відповідач зазначає, що згідно даних Реєстру 05.12.2025 року за поданням роботодавця було скасовано бронювання гр. ОСОБА_1 в автоматичному порядку. 
Разом з тим, суд звертає увагу, що підпунктом 7 пункту 8 Порядку №76 визначено, що анулювання бронювання відбувається за обґрунтованим поданням, а не в автоматичному режимі.
Отже, встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач на підставі заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» від 22.01.2025 року був належним чином заброньований як працівник критично важливого підприємства та перебував на спеціальному військовому обліку зі строком дії відстрочки до 31.12.2025 року. 
З матеріалів справи також вбачається, що 05 грудня 2025 року о 15:25 год. за заявою роботодавця №20251205-124864 бронювання позивача було скасовано виключно з метою його подальшого перебронювання, у зв`язку з чим було подано нову заяву 05 грудня 2025 року о 22:17 грн. №20251205-1606102 про бронювання працівників товариства, зокрема і позивача.
06 грудня 2025 року, під час виконання службових обов`язків, позивача було зупинено працівниками поліції та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , попри надані документи щодо перебронювання. Підприємством того ж дня було подано лист до ІНФОРМАЦІЯ_4 із підтверджуючими документами про перебування працівника та перебування останнього у процедурі перебронювання. 
07 та 08 грудня 2025 року підприємство повторно зверталося до ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак ОСОБА_1 вже було мобілізовано. 
У зв`язку із цим, за результатами розгляду заяви ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» на бронювання від 05.12.2025 року №20251205-1606102, ОСОБА_1 відмовлено у бронюванні, як особі, яка не підлягає бронюванню.
Як вже зазначалося, відповідно до пунктів 29, 30 Порядку №76 протягом 72 годин з моменту формування списку засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки здійснюється автоматично у разі, коли військовозобов`язаний: перебуває на військовому обліку; перебуває у трудових відносинах з державним органом, критично важливим підприємством, критично важливою установою; уточнив персональні дані, зазначені у пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11 квітня 2024р. №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»; не перебуває у розшуку.
Позивач на момент призову перебував у чинних трудових відносинах із товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» (критично важливим підприємством) та перебував у процесі перебронювання, повністю підпадав під вимоги та умови, визначених пунктами 29, 30 Порядку №76 згідно з якими, протягом 72 годин з моменту подачі такого на бронювання, а саме 05.12.2025 року, не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 06.12.2025 року №М2725 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлення до вiйськової частини НОМЕР_3 є протиправним та належить скасуванню.
Щодо позовних вимог, заявлених до військової частини НОМЕР_3 , про зобов`язання прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Тобто, для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Разом з тим, визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками зміну його правового статусу та протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), що пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Відтак, суд дійшов висновку, що з метою повного захисту порушених прав позивача наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 07.12.2025 року №350, в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , слід визнати протиправним та скасувати.
Обираючи такий спосіб захисту прав позивача, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 5 КАС України регламентовано, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Будь-який інший спосіб захисту, на переконання суду, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої допущено порушення процедури.
Щодо посилання відповідачів 2 та 3 на те, шо оскаржувані накази є актами індивідуальної дії, які на час вирішення справи вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача, суд зазначає наступне.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.04.2019 у справі №9901/611/18 та від 18.09.2019 у справі №9901/801/18.
Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06.10.2021 у справі №9901/26/21, від 03.11.2021 у справі №9901/226/21, від 02.02.2022 у справі №9901/256/21, від 16.03.2023 у справі №9901/494/21, від 06.04.2023 у справі №990/152/22, від 14.09.2023 у справі №990/73/23.
Суд зазначає, що можливість оскарження актів індивідуальної дії не шкодить самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Тобто індивідуально-правові акти можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.
Отже, у разі видання суб`єктом владних повноважень, в даному випадку начальником ТЦК наказу про призов позивача на військову службу за мобілізацією, позивач, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу (встановлена непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в частині, яка безпосередньо стосується позивача, що ним (позивачем) фактично і було зроблено у даній справі, а тому застосування правових норм щодо оскарження індивідуально-правових актів є помилковим.
Враховуючи викладене, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.12.2025 року №М2725 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 07.12.2025 року №350 в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 є юридично значимими, оскільки мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки ОСОБА_1 та покладають на нього обов`язок щодо проходження військової служби в особливий період.
З цих підстав суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що оскаржувані накази є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, які станом на час вирішення справи вичерпали свою дію та є реалізованим.
Саме на підставі вказаних наказів ОСОБА_1 розпочав проходження військової служби з призначенням його на конкретну посаду.
При цьому, законодавством щодо проходження військової служби не передбачено, що скасування документів з оформлення процедури мобілізації має наслідком скасування наказу про зарахування особи до складу військової частини та виключення такої особи зі складу військової частини, куди її направлено відповідним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
В свою чергу, відсутність у статті 26 Закону №2232-XII такої підстави для звільнення з військової служби як скасування наказів на призов особи на військову службу та зарахування до складу військової частини є виключно свідченням того, що законодавець при прийнятті зазначеної норми виключав можливість проходження військової служби особою, яка мобілізована до складу Збройних Сил України з порушенням вимог законодавства.
Суд зазначає, що стаття 26 Закону №2232-XII встановлює ті випадки та підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби, які виникають після призову громадян на військову службу, а сам призов особи на військову службу під час мобілізації проведено у відповідності до вимог закону (інакше кажучи, процедура призову не ставиться під сумнів на предмет її законності та легітимності).
У даному ж випадку, звернувшись до суду, ОСОБА_1 оскаржував правомірність його призову на військову службу під час мобілізації.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо призову позивача на військову службу та наказу командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування останнього до особового складу даної військової частини.
В абзаці третьому підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Відтак, правовим наслідком скасування оскаржуваних наказів є те, що вказані накази не породжують правових наслідків від моменту їх прийняття, а правовідносини сторін повинні бути приведені до попереднього стану.
При цьому суд враховує, що Верховним Судом в постанові 11.04.2024 у справі №520/7954/22 підтверджено можливість звільнення особи з військової служби у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням наказів про мобілізацію і зарахування до списків особового складу військової частини.
Наведеним спростовуються доводи представників відповідачів про безповоротну дію мобілізації.
Протилежні ж висновки призвели б до неможливості відновлення порушеного права незаконно мобілізованих осіб.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування мобілізаційного розпорядження, суд зазначає наступне.
Мобілізаційне розпорядження - це письмовий документ, який видається ТЦК військовозобов`язаному для явки у збірний пункт для подальшої відправки для проходження служби по мобілізації.
Суд зауважує, що мобілізаційне розпорядження не є рішенням суб`єкта владних повноважень чи актом індивідуальної дії, яке може бути предметом оскарження в суді.
Фактично спір у цій справі виник у зв`язку із діями відповідача, які полягали у врученні позивачу мобілізаційного розпорядження у зв`язку з призовом на військову службу по мобілізації, тобто фактичним направленням гр. ОСОБА_1 для проходження військової служби, з огляду на що є очевидним, що позивач по суті оскаржує саме протиправні дії відповідача, що полягали врученні йому повістки на відправку (по суті, мобілізаційне розпорядження про призов на військову службу), а не сам документ, який, дійсно в розумінні КАС України не підлягає оскарженню в судовому порядку.
Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №520/26066/23.
З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені в судом докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання протирпавними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації, визнання протиправними та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.12.2025 року №М2725 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу та наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 07.12.2025 року №350 в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 а також зобов`язати військову частину НОМЕР_3 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягується. 
Керуючись ст.ст.5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та скасування наказу – задовольнити частково.
Визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації протиправними. 
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 06.12.2025 року №М2725 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлення до вiйськової частини НОМЕР_3 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 07.12.2025 року №350 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 07.12.2025 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Я. М. Калинич