ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ 

справа № 405/7590/24 
провадження № 61-3600св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Ігнатенка В. М., Калараша А. А., Карпенко С. О., Пророка В. В., 

учасники справи: 
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 , 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 , 
третя особа за первісним та зустрічним позовами - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року у складі колегії суддів Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини, 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог 

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, у якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із нею. 

У липні 2025 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, у якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Фортечний районний суд міста Кропивницького ухвалою від 24 липня 2025 року зустрічий позов ОСОБА_2 прийняв до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 . 

Фортечний районний суд міста Кропивницького ухвалою від 23 січня 2026 року відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_2 про зміну предмета зустрічного позову. Цією ж ухвалою відкладено підготовче судове засідання.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що у заяві про зміну предмета зустрічного позову ОСОБА_2 , окрім іншого, просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ним, чим фактично доповнив зустрічний позов новою позовною вимогою, змінивши не лише предмет, а й підстави позову. 

За таких обставин суд дійшов висновку, що подана заява за своїм змістом спрямована на одночасну зміну предмета і підстав позову, що суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, у зв`язку з чим відмовив у її прийнятті. 

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Якименко М. М., який діє в інтересах  ОСОБА_2 , 30 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» безпосередньо до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу. 

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 09 березня 2026 року цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Якименка М. М., який представляє інтереси ОСОБА_2 , на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 23 січня 2026 року повернув до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених підпунктом 15.11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про зміну предмета зустрічного позову не підлягає оскарженню окремо від рішення суду відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України, а тому згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню. 

Разом із тим підпунктом 15.11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню. 

З огляду на те, що адвокат Якименко М. М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, яка не входить до переліку ухвал, визначених частиною першою статті 353 ЦПК України, така апеляційна скарга підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог підпункту 15.11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

У березні 2026 року  ОСОБА_2 через представника Якименка М. М . подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 

Касаційну скаргу заявник подав на підставі абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтовував тим, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про зміну предмета або підстав позову є повернення такої заяви. Така ухвала, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, а отже, апеляційна скарга на неї подається окремо від рішення суду. 

Однак суд апеляційної інстанції наведеного не врахував і дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає перегляду в апеляційному порядку, у зв`язку з чим безпідставно повернув справу до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених підпунктом 15.11 пункту 15 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України. 

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 2-7122/11, від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, від 10 травня 2023 року у справі № 756/17968/21, від 06 серпня 2025 року у справі № 331/5427/21. 

Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 24 березня 2026 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Фортечного районного суду міста Кропивницького. 

10 квітня 2026 року матеріали справи № 405/7590/24 надійшли до Верховного Суду. 

Верховний Суд ухвалою від 29 квітня 2026 року призначив справу до судового розгляду. 

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги. 

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59). 

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України»). 

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). 

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 

У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007). 

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. 

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається. 

Згідно з частиною другою статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. 

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. 

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд керувався тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про зміну предмета або підстав позову не підлягає оскарженню окремо від рішення суду відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України. 

Однак колегія суддів Верховного Суду не погоджується з таким висновком апеляційного суду та вважає його помилковим з огляду на таке. 

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. 

Під час подання указаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України, зокрема, повернення заяви. 

За приписами частини шостої статті 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена. 

Під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції. 

Ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про зміну предмета і підстав позову не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду в порядку статті 353 ЦПК України. 

Наслідком відмови у прийнятті заяви про зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви позивачу. 

Водночас у пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові). 

У рішенні від 08 січня 2008 року у справі «Скорик проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо національним правом передбачено апеляційний перегляд, держава зобов`язана забезпечити особам, які перебувають під її юрисдикцією, право на розгляд справи апеляційним судом із дотриманням гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції. При цьому мають враховуватися особливості відповідного провадження, сукупність процедур, здійснених у межах національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. 

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у справі, у випадках і порядку, встановлених ЦПК України. 

З огляду на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про зміну предмета або підстав позову є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, ухвала суду про відмову у прийнятті такої заяви підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. 

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 492/1529/19 (провадження № 61-10006св22), від 06 серпня 2025 року у справі № 331/5427/21 (провадження № 61-4504св25), від 11 березня 2026 року у справі № 303/4076/25 (провадження № 61-12809св25). 

Отже, ухвала суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті заяви про зміну предмета зустрічного позову підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. 

Верховний Суд також звертає увагу, що відповідно до статті 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Згідно з підпунктом 15.11 пункту 15 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України подання апеляційних або касаційних скарг на ухвали суду першої або апеляційної інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом, крім випадків, коли до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали справи. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню. 

Водночас у підпункті 15.5 пункту 15 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

Отже, положення розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України врегульовують порядок подання апеляційних і касаційних скарг до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема як безпосередньо до суду апеляційної інстанції, так і через суд першої інстанції. 

Вища рада правосуддя рішенням від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 затвердила Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. У газеті «Голос України» від 04 вересня 2021 року № 168 (7668) опубліковано оголошення про початок функціонування підсистем ЄСІТС, зокрема «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку. 

У цій справі апеляційну скаргу подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд». 

За таких обставин саме суд апеляційної інстанції як суд, до якого подано апеляційну скаргу, уповноважений вирішувати питання щодо її прийняття або повернення. 

Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про необхідність повернення справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо повернення апеляційної скарги, оскільки вирішення цього питання належить до компетенції суду апеляційної інстанції. 

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2021 року у справі № 520/12614/16 (провадження № 61-2491св21), від 24 вересня 2025 року у справі № 643/9538/24 (провадження № 61-7067св25), від 22 жовтня 2025 року у справі № 619/843/20 (провадження № 61-10497св25). 

Отже, апеляційний суд, не врахувавши наведеного, дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті заяви про зміну предмета зустрічного позову не підлягає апеляційному перегляду, та безпідставно повернув справу до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених підпунктом 15.11 пункту 15 частини першої розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України. 

Загалом Верховний Суд зазначає, що у цій конкретній справі суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а також допустив надмірний формалізм і непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права заявника на апеляційне оскарження судового рішення. 

Враховуючи усі обставини справи, що мають істотне значення для прийняття справедливого рішення, Верховний Суд вважає, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатися законною та обґрунтованою. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

У частині четвертій статті 406 та частині шостій статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 

З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження). 

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якименко Микола Миколайович, задовольнити. 

Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 березня 2026 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач  	Є. В. Петров  	
Судді	В. М. Ігнатенко  	
	А. А. Калараш  	
	С. О. Карпенко 	
	В. В. Пророк