ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12216/24 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Сорочка Є.О.,
суддів Коротких А.Ю., 
Єгорової Н.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД ДІСТРІБ`ЮШН» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АДВАНСЕД ДІСТРІБ`ЮШН» звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Київської митниці, в якому просить скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості від 02.02.2024 № UА100120/2024/000002/2 та №UА100120/2024/000003/2.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою митного оформлення товару Київській митниці Держмитслужби уповноваженим представником позивача було подано митні декларації 02.02.2024 № UА100120/2024/000002/2 та №UА100120/2024/000003/2. Стверджує, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, а подані документи не містять розбіжностей. Проте, митний орган зазначених документів не визнав достатніми для підтвердження митної вартості товару, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - резервного. Вважає, що оскільки відповідачу надано всі передбачені законодавством документи для підтвердження митної вартості товарів відповідач не мав правових підстав для витребування у позивача додаткових документів на підтвердження митної вартості та подальшого її коригування, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить належного обґрунтування.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що рішення про коригування митної вартості є правомірними.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «АДВАНСЕД ДІСТРІБ`ЮШН» є юридичною особою, платником ПДВ.
Позивач імпортує в Україну товари та, відповідно, здійснює митне оформлення таких товарів, у т.ч. шляхом подання до Київської митниці Державної митної служби (відповідач) митних декларацій.
27.04.2023 між позивачем (покупець) та компанією ZHEJANG MINGTAI AUTO SPARE PARTS CO., LTD (продавець) було укладено Контракт №AD-45 на поставку запасних частин для автомобілів. Відповідно до умов п.1.1 вказаного контракту, Продавець зобов`язується передати, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити запасні частини для автомобілів, іменовану надалі «Товар». Асортимент кожної партії товару узгоджується сторонами та зазначається в рахунках-фактурах до відповідних замовлень, в яких вказується опис товару, кількість, умови та строки поставки, вимоги до якості та технічні характеристики.
Відповідно до п. 2.2. Контракту, ціна товару при кожній поставці визначається відповідно до прейскуранту, діючого на момент отримання Продавцем заявки покупця. Ціна і кількість кожної партії поставленого за даним Контрактом Товару фіксується у відповідному інвойсі.
Умови поставки: FOB NINGBO згідно правил Інкотермс 2020, якщо інше не вказано в інвойсі.
За змістом п.3.4. Продавець надає Покупцеві разом з Товаром наступні документи:
- Комерційний інвойс на відвантажений товар;
- Пакувальний лист;
- Сертифікат походження;
- Прайс лист на кожну окрему партію товару;
- Коносамент;
- Експортна декларація.
Відповідно до п.4.2, 100% вартості партії товару оплачується Покупцем по факту отримання комерційного інвойсу по виготовленому товару.
06.11.2023 позивачем та постачальником було підписано дві специфікації з базисом поставки FOB Ningbo, порт призначення Гданськ Польща: Специфікацію №5 на поставку товару всього 66 позицій на загальну суму 51 317.90 USD. та Специфікацію №6 на поставку товару всього 126 позицій на загальну суму 54 864.90 USD.
07.11.2023 постачальником було виписано інвойси до вказаних специфікацій: МТ453-230802-1 на суму 51 317.90 USD та MT453-230407-2 на суму 54 864.90 USD.
Експедиторські послуги з організації перевезення вантажу були надані ПП «ТРАНСКАРГО» в рамках договору транспортного експедирування від 30.05.2023 № 05/03-2023. На підтвердження витрат на транспортування товару позивачем було надано довідки № 43 та № 44 від 26.01.2024.
Вказані витрати були відображені у рахунках експедитора № 75 та № 77 від 18.01.2024, що на час митного оформлення оплачені не були, відповідно до умов Додаткової угоди від 01.07.2023 до договору від 30.05.2023 № 05/03-2023, якою встановлено відстрочення оплати за послуги експедитора.
Позивачем для митного оформлення товару було подано відповідачу дві митні декларації: 24UA100120210975U3 та 24UA10012021097602 разом з документами, що підтверджують заявлену митну вартість. за переліком. відображеним у картках відмови: Пакувальний лист (Packing list). Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice), Коносамент (Bill of lading); Автотранспортна накладна (Road consignment note); Супровідний документ TI (Dispatch note model TI); Декларація про походження товару (Declaration of origin); Банківський платіжний документ, що стосується товару: Бухгалтерський документ, що підтверджує вартість товару; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару: Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) (Додаткова угода №1): Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) (Додаткова угода № 1/0607); Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) (Специфікація); Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов?язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів; Доповнення до внутрішнього договору (контракту) (Додаток №1 заявка); Договір про надання послуг митного брокера; Договір (контракт) про перевезення 05/03-2023; Договір (контракт) про перевезення: Заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації. про те, що товари, які декларуються не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю: Лист АТ «Сенс Банк»: Копія митної декларації країни відправлення.
Митна вартість була визначена позивачем за основним методом шляхом додавання документально підтверджених витрат по оплаті вартості товару та вартості транспортних послуг.
Відповідачем заявлена митна вартість визнана не була, були проведені консультації, позивачем надано додаткові документи, проте відповідачем були оформлені картки відмови та прийнято Рішення про коригування митної вартості від 02.02.2024 №UA100120/2024/000002/2 та № UA100120/2024/000003/2.
У оскаржуваних рішеннях у графі 33 відповідачем було вказано підстави для коригування митної вартості:
- відсутність договору морського перевезення;
- відсутність договорів з безпосередніми перевізниками «GRANDTRANSMISSION LTD», «LANCOWSKI LOGISTICS SP.Z.0.0.» та ФОП ОСОБА_1 , що, на думку відповідача, суперечить ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955IV «Про транспортноекспедиторську діяльність».;
- відсутність таких складових витрат як перевантаження товару, зберігання/простій та оформлення дозвільних документів, в т. ч. митної декларації типу ТІ;
- на думку відповідача у експортних деклараціях країни відправлення вказані інші номери коносаментів, ніж вказані в наданих до митного оформлення копіях коносаментів та експортні декларації не містять інформації щодо дати випуску у вільний обіг оцінюваної партії товарів.;
- експортні митні декларації країни відправлення надані без перекладу;
- y експортних митних деклараціях наведено опис товару «VOLKSWAGEN», «GOODREM», «RM1223», «CITROEN», «PEUGEOT», «RM0143», «MercedesBenz», відомості щодо яких відсутні у митних деклараціях позивача, що не надає можливості встановити дійсну вартість оцінюваного товару;
- ненадання банківських платіжних документів про попередню оплату послуг за Договором надання послуг транспортного експедирування від 30.05.2023 № 05/032023 (відповідно до п. 4.3 договору);
- невключення позивачем до складу митної вартості додаткових витрат, які, на думку відповідача, повинні були виникнути у зв?язку з несвоєчасною оплатою товару позивачем;
- відсутність у платіжних документах в графі 70 «Призначення платежу» посилання на інвойси, з посиланням лише на Контракт;
- наявність y банківських платіжних документах в якості отримувача банк «THE BANK OF NEW YORK MELLON 240 GREENWICH STREET», адреса «NEW YORK, NY 10286 UNITED STATES OF AMERICA», відомості про який відсутній у контракті від 27.04.2023 № AD 45.
Митну вартість товарів визначено із наступного розрахунку із зазначенням джерела інформації:
Товар № 1 - митна декларація від 10.05.22 UA403020/2022/7241 із розрахунку 4,23 дол. США/кг.
Товар № 2 - митна декларація від 28.08.2023 UA100230/2023/18046 із розрахунку 4,22 дол. США/кг.
Враховуючи підстави прийняття оскаржуваних рішень, позивач надав додаткові документи, що вказані в якості підстав прийняття оскаржуваних рішень та пояснення на підтвердження того, що декларантом обраний відповідний метод визначення митної вартості:
- Копія додаткової довідки до довідок №43 та №44 від 26.01.2024 про вартість перевезення ПП «ТРАНСКАРГО»;
- Копії Договорів між ПП «ТРАНСКАРГО» та безпосередніми перевізниками «GRANDTRANSMISSION LTD» TA VASIL YASKAL;
- Копії митних декларацій країни відправлення з перекладом;
- Копії листів від 12.01.2024 покупця та постачальника щодо уточнення редакції платежу за банківськими платіжними документами;
- Копії листів банку від 12.01.2024 щодо купівлі та подальшого переказу валюти саме за інвойсами від 07.11.2023 № МТ453-230407-2 та № MT453-230802-1;
- Копія додаткової угоди до договору з ПП «ТРАНСКАРГО» М005103-2023 від 01.07.2023;
- Копія рахунків №75 та №77 експедитора ПП «ТРАНСКАРГО»;
- Копії платіжних доручень про оплату за рахунком №75 та №77 експедитору ПП «ТРАНСКАРГО»;
- Копії актів №75 та №77 з експедитором ПІП «ТРАНСКАРГО»;
- Копія відомостей обслуговуючого банку щодо банків-кореспондентів.
Заяви з додатковими документами були направлені поштовими відправленнями з описом від 12.02.2024 №1001434141435 та № 1001434141443 та отримані відповідачем 16.02.2024, що підтверджується трекінгом відправлень АТ «УКРПОШТА».
Позивач не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями про коригування митної вартості товарів звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом, прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Згідно із статтею 248 МК митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).
Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).
Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (стаття 53 МК).
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною п`ятою статті 53 МК забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої, другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).
Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 МК орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.
Тобто, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують число визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведених норм вбачається наявність у митного органу обов`язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв`язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов`язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв`язку.
Тобто, обґрунтовано встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК.
При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.
Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31.03.2015 №21-53а15 та №21-127а15, від 02.06.2015 у справі №21-498а15.
Дослідивши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.
Стосовно тверджень відповідача про відсутність понесення позивачем транспортних витрат (відсутність договору морського перевезення, відсутність договорів з безпосередніми перевізниками «GRANDTRANSMISSION LTD», «LANCOWSKI LOGISTICS SP.Z.0.0.» та ФОП ОСОБА_1 , відсутність таких складових витрат як перевантаження товару, зберігання/простій та оформлення дозвільних документів, в т. ч. митної декларації типу ТІ; ненадання банківських платіжних документів про попередню оплату послуг за Договором надання послуг транспортного експедирування від 30.05.2023 № 05/032023 (відповідно до п. 4.3 договору) суд першої інстанції вірно вказав наступне.
За умовами п.1.1 Договору між позивачем та ПП «Транскарго» від 30.05.2023 р №05/03-2023 ПП «Транскарго» зобов?язується надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним, а також, перевезення у великотонажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.
За умовами п.2.1.2. ПП «Транскарго» зобов?язується від свого імені укласти усі необхідні для надання послуг з організації перевезень, договори, у т.ч. па перевезення, перевалку, зберігання, необхідні додаткові роботи та послуги, у т.ч. перепакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження, розвантаження, зважування, і т.п., оплативши такі послуги за рахунок коштів, отриманих від позивача.
До митного оформлення для підтвердження транспортних витрат позивачем було надано: договір, довідку про транспортні витрати від 26.01.2024 № 43 та рахунок на оплату від 18.01.2024 № 75, довідку № 44 та рахунок на оплату від 18.01.2024 №77, видані ПП «ТРАНСКАРГО». На час митного оформлення оплата та підписання актів ще не відбулися.
Таким чином, позивачем було надано відповідачу детальну додаткову довідку експедитора щодо складових транспортних витрат (включаючи обробку, зберігання/оформлення дозвільних та/або транзитних документів та ін. вантажу у транзитній країні (RO), перевантаження товару, зберігання/простій та оформлення дозвільних документів), копії актів №75, №77, платіжних доручень на оплату транспортних послуг та копії договорів з залученими експедитором перевізниками «GRANDTRANSMISSION LTD» та VASIL YASKAL.
Розбіжностей числового значення митної вартості надані документи не містять. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат, однозначно ідентифіковано з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Вказане у повній мірі спростувало припущення митного органу про неповний обсяг відомостей щодо перевезення.
Акти №75 та №77 підписані за фактом надання послуг, вже після митного оформлення, містять усі складові вартості перевезення. Питання умов розрахунків врегульовано сторонами договору та не стосується вартості перевезення, як складової числового значення митної вартості, про що відповідачу надано копію додаткової угоди.
Таким чином, відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування за маршрутом Ningbo (Китай) - митний кордон України підтверджені документально, визначені кількісно та достовірно, що відповідає вимогам ч. 2, 10, 21 ст. 58 МКУ по застосуванню основного методу.
Стосовно зауважень відповідача до митних декларацій країни відправлення (вказані інші номери коносаментів, ніж вказані в наданих до митного оформлення копіях коносаментів відсутність інформації щодо дати випуску у вільний обіг оцінюваної партії товарів, експортні митні декларації країни відправлення надані без перекладу, у експортних митних деклараціях наведено опис товару «VOLKSWAGEN», «GOODREM», «RM1223», «CITROEN», «PEUGEOT», «RM0143», «Mercedes Benz», відомості щодо яких відсутні у митних деклараціях позивача) суд першої інстанції вірно вказав наступне.
Копії митних декларацій країни відправлення від 30.11.2023 № 310420230549353110 № 310420230549353117 двічі надані відповідачу з перекладом як під час митного оформлення, так і направлені додатково в порядку ч.8 ст.55 МКУ та слугували достатнім підтвердженням дійсної митної вартості оцінюваної партії товару.
Числове значення митної вартості, а також дані щодо отримувача, вага, вартість, № пакувального листа та інвойсу - відображені у експортних деклараціях арабськими цифрами та англійськими літерами. що в повній мірі надавало відповідачу можливість ідентифікації партії товару та перевірку числового значення митної вартості товару та такі відомості не містять розбіжностей.
При цьому, стаття 53 МК України не встановлює в переліку основних документів експортної декларації, а лише передбачає подання експортної декларації до митного оформлення в якості додаткового документу виключно у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів. При цьому, декларація країни відправлення була оформлена не позивачем, а продавцем товару та у відповідності до вимог законодавства Китаю та Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року по справі № 815/5783/17.
Форма митної декларації країни відправлення не передбачає графи «коносамент» та графи «інформація щодо дати випуску у вільний обіг оцінюваної партії товарів», тому зауваження відповідача щодо невідповідності № коносаментів у експортних деклараціях є недоведеними.
Експортна декларація від 30.11.2023 № 310420230549353117 містить посилання на ТТН №273532590, який разом з №TCLUI444008 контейнера вказано і у коносаменті.
Експортна декларація від 30.11.2023 № 310420230549353110 містить посилання на ТТН №273532591, який разом з №TGHU1776146 контейнера вказано і у коносаменті.
Опис товару «VOLKSWAGEN», «GOODREM», «RM1223», «CITROEN», «PEUGEOT», «RM0143», «Mercedes-Benz», «FIAT», відомості щодо яких відсутні у митних деклараціях стосується виключно марок автомобілів, до яких застосовуються запчастини.
Для ідентифікації товару при митному оформленні використовується «код товару» 87083091 та 87083099, який вказаний у МД та збігається з кодом товару експортній МД та по ланцюгу документів, що складені на поставку.
Суд першої інстанції вірно вказав, що жодних розбіжностей числового значення митної вартості вищевказані надані позивачем документи не містять.
Також, жодних додаткових витрат в порядку п.3.5. Контракту позивачем не понесено, а відповідачем не встановлено, про що свідчить повна відповідність сум у інвойсі від 07.11.2023 № МТ453-230407-2 - плагіжному документу на оплату товару №131223/1789036N від 13.12.2023 та у інвойсі від 07.11.2023 № МТ453-230802-1 - платіжному документу на оплату товару № 191223/17905831 від 19.12.2023. Розбіжності відповідачем не встановлені.
Здійснення оплати в іноземній валюті врегульоване п. 2.2 Порядку оформлення платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах. затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (Порядок №216). Дотримання вимог Порядку № 216 віднесено до компетенції обслуговуючих банків та не належить до компетенції відповідача, у випадку порушення позивачем вимог Порядку 216, обслуговуючий банк відмовляє у здійсненні операції, чого в даному випадку не відбулося.
Згідно Порядку 216 та ст. 53 МК України, саме контракт, 2 інвойси та 2 специфікації були підставою для платежу.
Єдиний спосіб коригування редакції платежу після його здійснення, врегульований чинним Листом Департаменту платіжних систем НБУ від 09.06.2011 № 25-111/1438-7141 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу», який вказує, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу». вирішується виключно між сторонами переказу без участі банку чи інших осіб.
Сторонами переказу врегульовано питання співвідношення призначення платежу з інвойсами, про що відповідачу під час митного оформлення та повторно в порядку ч.8 ст.55 МКУ були надані копії листів.
Також, позивачем надано до митного оформлення довідки банку:
- від 12.01.2024 №2136-82.8/2024 про купівлю валюти саме за інвойсом від 07.11.2023 № MT453-230407-2 з подальшим переказом за платіжним документом №131223/1789036N, що в повній мірі ідентифікує належність платежу до інвойсу від 07.11.2023 № MT453-230407-2;
- від 12.01.2024 №2142-82.8/2024 про купівлю валюти саме за інвойсом №MT453-230802-1 з подальшим переказом за платіжним документом № 191223/1790583L, що в повній мірі ідентифікує належність платежу до інвойсу №MT453-230802.
Листування та довідки банку надавались як при митному оформленні, так і в порядку ч.8 ст.55 МКУ.
Платіжне доручення тільки підтверджує факт оплати товару, у разі передбачення умовами контракту післяоплати, то такого платіжного доручення не існувало б на момент митного оформлення і це не перешкоджало б такому оформленню.
Також слід звернути увагу, що «THE BANK OF NEW YORK MELLON 240 GREENWICH STREET» є банком-кореспондентом по відношенню до обслуговуючого банку, а у графі 57А платіжного доручення чітко вказано банк отримувача платежу, відомості про який наявні у контракті від 27.04.2023 № AD-45. Іншого порядку, ніж переказ через банк-кореспондент, в міжнародних переказах не існує, тому відомості щодо ціни яка сплачена, підтверджені документально та піддаються обчисленню та перевірці, а вказана підстава невизнання митної вартості є недоведеною.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірних рішень відповідача слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Київська митниця в графі 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів лише зазначила номер та дату митної декларації, використаної нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості товару, при цьому відповідач усупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Відтак, відповідач при прийнятті рішень про коригування заявленої митної вартості від 02.02.2024 № UА100120/2024/000002/2 та №UА100120/2024/000003/2 протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваних рішень відповідача.
Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митної декларації є протиправним.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
З оскаржуваних рішень вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.
Отже, у відповідача під час прийняття вказаних рішень не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 58 витребування документів можливе виключно у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При чому декларант зобов?язаний надати такі документи в разі їх наявності.
Слід зазначити, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верхового Суду України у від 31.03.2015 (справа № 21-127a15), в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.03.2021 (справа № 826/16699/16), від 19.03.2021 (справа № 820/5525/16), від 03.06.2021 (справа № 826/11011/16), від 15.02.2022 (справа № 809/315/17).
Таким чином, ненадання запитуваних документів з причини їх відсутності внаслідок не вчинення певних дій не може бути достатньою підставою для відмови в митному оформленні товарів за основним методом.
Дослідивши оскаржувані рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів колегія суддів вважає, що вони не містять конкретної складової митної вартості товару, яка не була підтверджена позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за поданою митною декларацією.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача, наведених в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.
Суд критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірних рішень відповідача слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем в оскаржуваних рішеннях не конкретизовано жодним чином яка складова або які складові митної вартості не підтверджені позивачем, що свідчить про формальний підхід відповідача до аналізу наданих позивачем документів для підтвердження митної вартості товару та свідчить про протиправний характер прийнятих відповідачем рішень.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких 

Суддя Н.М. Єгорова