ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 року	справа № 380/5924/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 з 01 березня 2026 року пенсії, з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2026 року № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», без обмеження її максимальним розміром;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 березня 2026 року з урахуванням індексації, установлених згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2026 року № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що він є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Як вказує позивач, 16 березня 2026 року він звернувся до пенсійного органу із запитом щодо належного проведення індексації його пенсії з 01 березня 2026 року на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2026 року № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
Листом від 19 березня 2026 року відповідач повідомив, що перерахунок (індексацію) пенсії з 01.03.2026 із застосуванням коефіцієнта 1,121 проведено, проте фактична виплата перерахованої суми обмежується максимальним розміром — 25 950,00 грн (що еквівалентно десяти прожитковим мінімумам для осіб, які втратили працездатність, станом на 2026 рік). Позивач акцентує увагу на тому, що згідно з наданим самим же відповідачем розрахунком, загальний розмір його пенсії з урахуванням індексації становить 27 273,99 грн, однак до виплати протиправно призначено лише суму 25 950,00 грн.
Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає застосування обмеження максимальним розміром незаконним. Свою правову позицію він обґрунтовує тим, що положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», якими свого часу було запроваджено таке обмеження для військових пенсіонерів, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022 у справі № 3-102/2021. Крім того, на підтвердження своєї правоти позивач посилається на сталу та послідовну судову практику Верховного Суду щодо недопустимості обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром після ухвалення відповідних рішень Конституційного Суду України.
Ухвалою від 02 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою правову позицію відповідач вибудовує на тому, що діє виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Відповідач зазначає, що статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (з урахуванням внесених змін) імперативно встановлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (що з 01.01.2026 становить 25 950,00 грн). Крім того, відповідач наголошує, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 також чітко передбачено обмеження: розмір підвищення пенсії в результаті її перерахунку (індексації) не може перевищувати встановленого максимального розміру. 
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач посилається на практику Європейського суду з прав людини (зокрема, на рішення у справі «Великода проти України»), зазначаючи, що механізм реалізації соціально-економічних прав може легітимно змінюватися державою через пропорційний перерозподіл коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. З огляду на це, відповідач переконаний, що правомірно обмежує та виплачує позивачу пенсію у максимальному законодавчо встановленому розмірі — 25 950,00 грн.
Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, без повідомлення та виклику учасників справи, на підставі наявних у ній письмових доказів.
Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, проаналізувавши правові доводи, наведені у позовній заяві та відзиві відповідача, а також надавши належну юридичну оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд 
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі — Закон № 2262-ХІІ).
Як встановлено з матеріалів справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», відповідач провів з 01.03.2026 перерахунок (індексацію) пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта 1,121.
Згідно з наданим відповідачем розрахунком пенсії (додаток до листа ГУ ПФУ від 19.03.2026), основний розмір пенсії позивача становить 14 509,73 грн. Загальний розмір пенсії з урахуванням усіх попередніх індексацій (за 2022, 2023, 2024, 2025 роки) та нової індексації 2026 року (2 538,24 грн), а також інших доплат, становить 27 273,99 грн («Підсумок пенсії (з надбавками)»).
Проте, у цьому ж розрахунку вказано: «З урахуванням максимального розміру пенсії: 25 950,00 грн». Відповідно, до виплати позивачу з 01.03.2026 призначено суму 25 950,00 грн, що підтверджується листом ГУ ПФУ у Львівській області від 19.03.2026 № 1300-0203-8/44342.
Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач під час проведення перерахунку (індексації) пенсії з 01.03.2026 застосував обмеження максимального розміру пенсії позивача на рівні десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (2595 грн х 10 = 25 950 грн), внаслідок чого не виплачує йому пенсію у повному обчисленому розмірі (різниця становить 1323,99 грн щомісяця).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та вирішуючи спір по суті, суд виходить із такого фундаментального нормативно-правового регулювання.
Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено базовий принцип законності, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі — Закон № 2262-ХІІ).
Суд зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії вперше було запроваджено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі — Закон № 3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.
Статтею 2 Закону № 3668-VI було передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), призначеної (перерахованої) відповідно до Закону № 2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Аналогічні за змістом зміни щодо обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців були внесені і до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.
Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Конституційний Суд України у вказаному Рішенні чітко наголосив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII частину сьому статті 43 Закону № 2262-ХІІ було змінено: слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року». Таким чином, законодавець формально спробував відновити норму про обмеження максимального розміру пенсії.
Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022 (у справі № 3-102/2021) Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 2262-ХІІ, у тій частині, що вони не допускають призначення, перерахунок та виплату пенсії понад десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Отже, починаючи з 12 жовтня 2022 року в національному законодавстві України повністю відсутні чинні правові норми законів, які б надавали органам Пенсійного фонду України право обмежувати максимальним розміром пенсії, призначені та перераховані відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Оцінюючи доводи відповідача про те, що обмеження пенсії позивача здійснено на підставі пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», суд керується положеннями частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказаною нормою процесуального закону визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом, який приймається на виконання Конституції та законів України і не може суперечити їм. Оскільки закони України (зокрема, стаття 2 Закону № 3668-VI та стаття 43 Закону № 2262-ХІІ) в частині встановлення максимального розміру пенсій для військовослужбовців були визнані неконституційними та втратили чинність, Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями запроваджувати аналогічні обмеження на рівні підзаконного акта.
Уряд не може своєю постановою встановлювати межі або обмеження соціальних прав, якщо такі обмеження відсутні в законі або прямо визнані Конституційним Судом України такими, що порушують Основний Закон. Відтак, положення пункту 3 постанови КМУ від 25.02.2026 № 236 у частині застосування максимального розміру пенсії не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать актам вищої юридичної сили.
Суд також відхиляє посилання відповідача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України», оскільки правова позиція у цій справі стосувалася дискреційних повноважень держави щодо зміни соціальних виплат шляхом прийняття відповідних законів у межах фінансових можливостей бюджету. Натомість у даній справі йдеться про застосування обмежень, які безпосередньо визнані неконституційними рішеннями єдиного органу конституційної юрисдикції, обов`язковими до виконання на всій території України.
Як встановлено судом, під час індексації пенсії позивача з 01 березня 2026 року на коефіцієнт 1,121 відповідач здійснив розрахунок, згідно з яким загальний розмір пенсії позивача становить 27 273,99 грн. Проте, керуючись скасованими та неконституційними нормами, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штучно обмежило суму до виплати розміром 25 950,00 грн (десятьма прожитковими мінімумами).
Внаслідок таких протиправних дій орган Пенсійного фонду щомісяця недоплачує позивачу належну йому частину пенсії у розмірі 1 323,99 грн, нівелюючи саму сутність та мету проведеної державою індексації доходів населення.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності або дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить беззаперечного висновку про необхідність відновлення порушеного права позивача. З цією метою належним та ефективним способом захисту є визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 01 березня 2026 року здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу у повному обчисленому розмірі (27 273,99 грн та в подальшому), з урахуванням індексації згідно з постановою КМУ від 25.02.2026 № 236, без обмеження її максимальним розміром, із виплатою різниці (заборгованості) між нарахованими та фактично виплаченими сумами.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
За подання цього адміністративного позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1331,20 грн (що підтверджується банківською квитанцією від 31.03.2026). Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, вказана сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885) щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) під час її виплати з 01 березня 2026 року з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2026 року № 236.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885) нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 березня 2026 року з урахуванням індексації, установлених згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2026 року № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році», без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 11 травня 2026 року.

Суддя  Коморний О.І.