ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №336/10091/25 Головуючий в 1 інст. Савеленко О.А.
Провадження №33/807/407/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року       місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Студенцова О.О. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 24 вересня 2025 року о 15 годині 41 хвилина в м. Запоріжжя, вул. Автострадна, 34 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. Від керування відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5. Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Студенцов О.О., діючи в інтересах ОСОБА_1  звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що вона підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права.
Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправдиво зазначив про ознайомлення захисника з відеодоказами, вказавши в мотивувальній частині постанови, що «матеріали справи, у тому числі відеозапис, були надіслані захиснику в підсистемі "Електронний суд" 12.11.2025 р», оскільки таке твердження не відповідає фактичним обставинам справи.
Наголосив, що стороною захисту неодноразово подавались клопотання про ознайомлення з матеріалами справи; переведення відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції в електрону форму; надання доступу до них через систему «Електронний суд». Однак, станом на день розгляду справи відеозаписи в електронному кабінеті захисника були відсутні, що об`єктивно підтверджується функціоналом підсистеми «Електронний суд» та відсутністю вкладених файлів.
Отже вважає, що суд фактично не забезпечив доступ захисника до ключового доказу обвинувачення; використав відео доказ, з яким сторона захисту не мала можливості ознайомитися, зробив неправдивий висновок про належне забезпечення права на захист, що є прямим порушенням принципу рівності сторін, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Звертає увагу на незаконну відмову суду у відкладенні розгляду справи, яка є необґрунтованою та такою, що суперечить ст. 268 КУпАП, оскільки захисник неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, зокрема у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та відео доказами, у зв`язку з об`єктивною неможливістю участі в судовому засіданні; у зв`язку з перебуванням на лікуванні та запланованою госпіталізацією, що підтверджувалось медичними документами. Крім того, суд був завчасно повідомлений, що 16 грудня 2025 року, захисник перебував медичному закладі, однак ці обставини проігнорував.
Вважає, що суд не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, допустив формальний підхід до розгляду клопотань сторони захисту та ухвалив рішення в умовах процесуальної нерівності сторін.
Просить скасувати постанови судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2025 року, провадження в справі закрити у зв`язку із істотним порушенням права на захист та принципу справедливості судового розгляду, яке не може бути усунуто шляхом повторного розгляду справи. У випадку висновку про неможливість закриття провадження в справі, просить скасувати постанову та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Враховуючи належне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Студенцова О.О. про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. №28), відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останніх, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Також слід зазначити, що розгляд провадження в апеляційному суді з 27 лютого 2026 року на 30 березня 2026 року о 11.20 год. було відкладено у присутності захисника, який був повідомлений про час та місце вказаного судового засідання під розписку, яка наявна в матеріалах справи. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.
Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення за обставин відображених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 463813 від 24 вересня 2025 року підтверджується:
- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 вересня 2025 р., згідно якого у ОСОБА_1  поліцейським виявлені ознаки сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук (а.с. 3);
- відеозаписом події, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначеній в протоколі день та час, його зупинка. Під час спілкування та перевірки документів водія, поліцейський виявив у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, оголосив їх. Зафіксовано пропозицію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Відмова ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду. (а.с. 6).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження відповідного огляду, суддя апеляційного суду не вбачає.
ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Відповідаючи на доводи скарги щодо порушення судом права на захист ОСОБА_1 через розгляд справи за відсутності його захисника та не надання захиснику можливості ознайомитися з матеріалами справи, шляхом не переведення відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції в електрону форму, ненадання доступу до них через систему «Електронний суд», суддя апеляційного суду виходить з наступного.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що судові засідання в даній справі були призначені 12 листопада 2025 року та 1 грудня 2025 року, які за клопотаннями адвоката Студенцова О.О. були відкладенні, для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи. При цьому, матеріали справи засвідчують, що електронні документи були надісланні адвокату до електронного кабінету на виконання його заяви (а.с.31). Втрете судове засідання в справі було призначено на 16 грудня 2025 року та відбулося за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який висловив свою позицію щодо складеного відносно нього протоколу.
Разом із цим, ОСОБА_1 заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав.
При цьому, суд врахував, що судові засідання в даній справи вже двічі відкладалися за заявою захисника, а тому вважав за можливе розглянути справу за відсутності адвоката Студенцова О.О., якому було достатньої надано часу ознайомитися з матеріалами справи як в електронному виді, так і в приміщенні місцевого суду та підготувати правову позицію в даній справі. 
Слід зазначити, що вирішення клопотань, зокрема щодо відкладення розгляду справи відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком.
Сам по собі факт розгляду справи у відсутності адвоката Студенцова О.О. в судовому засіданні не може прямо вказувати про порушення судом права на захист ОСОБА_1 , оскільки судом першої інстанції здійсненні всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення захисника про час та дату судового засідання, надання часу для можливості ознайомитися з матеріалами справи, проте адвокат Студенцов О.О. до суду не з`явився. Разом із цим, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що ОСОБА_1 заперечував проти розгляду справи за відсутності адвокат Студенцова О.О.
Одночасно, суддя апеляційного суду зауважує, що права передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом призначення апеляційної скарги його захисника до розгляду, його виклику та виклику його захисника до апеляційного суду, і останні не скористалися таким правом. 
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому посилання апелянта щодо порушення ст. 33 КУпАП безпідставні. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Студенцова Олександра Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду      В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/10091/25