БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
03.06.2026
Справа № 497/1435/25
Провадження № 2/497/1070/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року            м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - ОСОБА_4.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» заборгованість за Договором кредиту від 16.02.2021 в сумі 80 032,19 гривень, судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та 6882,53 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». 
Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року.
16.02.2021 року  ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Відповідач) звернувся до АТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) з метою отримання банківських послуг. 
16.02.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №501296370 обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 
Банк прийняв пропозицію Відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано Відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. 
У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача.
Таким чином, 16.02.2021 року між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту №501296370, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, додатком №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту; анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: 
тип кредиту - «Кредит готівкою»; 
сума кредиту - 41 250,00 грн.; 
процентна ставка - 33,00%; 28,00% за період з 12-го по 23-й місяць користування кредитом; 23,00% за період з 24-го по 6-й місяць користування кредитом; строк кредиту - 36 місяців; дата повернення кредиту - 16.02.2024 року.
Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. 
Загальна заборгованість згідно з угодою №501296370 від 16.02.2021 року становить 80 032,19 гривень, з яких: за кредитом: 32 585,73 гривень; по відсотках: 25 913,96 гривень; по комісії: 21 532,50 гривень. 
Зазначене стало підставою звернення до суду.
Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 08.09.2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданим Болградським РС ГУДМС України в Одеській області від 13.08.2013 року, РНОКПП НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (код ЄДРПОУ: 23494714, юридична адреса: вул. В.Васильківська, буд.100, м. Київ, 03150) заборгованість за кредитом № 501296370 від 16.02.2021 року, яка станом на 10.03.2025 складає становить 58 499.69 гривень (п`ятдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень 69 копійок), з яких: -за кредитом: 32 585,73 гривень; -по відсотках: 25 913,96 гривень та - судові витрати в розмірі 2422.40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) судового збору; - витрати на професійну правничу допомогу 5000.00 гривень (п`ять тисяч гривень) (а.с.70-74).
Ухвалою суду від 25.03.2026 року поновлено заявнику (відповідачу) ОСОБА_1 строк на подання зави про перегляд заочного рішення суду. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 08.09.2025 року по цивільній справі № 497/1435/25 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано.
Призначено судове засідання в спрощеному позовному провадженні на 05.05.2026 року о 10:00 годині в залі судового засідання №4 в приміщенні Болградського районного суду Одеської області за адресою: вул.25 Серпня, №192, м. Болград, Одеська область. Визнано обов`язковою участь відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні (а.с.91-94).
06.04.2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.112-126). Згідно відзиву представник стверджує, що є всі підстави для відмови в позові, а саме:
- в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів. Згідно документу, який нібито підтверджує транзакцію (а.с.13) впливає, що ОСОБА_1 перерахував 41 250,00 грн. ОСОБА_1 тобто, сам собі з одного рахунку на іншій.
- наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договорами не є належними та допустимим доказами наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог;
- матеріали справи не містять самого кредитного Договору (Умов кредитування) від 16.02.2021 року, які згідно змісту Оферти є невід`ємною частиною Договору. Умови (Оферта), не можуть сприйматись в якості Договору, оскільки, містять ознаки узагальнених правил користування банківськими послугами, а за умови відсутності підпису позичальника не є належним доказом у зв`язку із тим, що не мають вказівок про забов`язання конкретного клієнта.
- в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження видачі позичальнику банківської карти;
- способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту;
- матеріали справи не містять підтвердження отримання  ОСОБА_1 досудової вимоги кредитора, яку між іншим відповідно вимог 4.4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць;
- щодо нарахованих відсотків, представник позивача посилався на постанову ВП-ВС від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 …крім розмежування судом понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» (пп.29-35) зокрема зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
- представник позивача просить застосувати строк позовної давності. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 2025 року, поза межами строку позовної давності.
З наведеного представник позивача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню
як з підстав недоведеності так і за сплином строків позовної давності.

08.04.2026 року представником позивача через систему «Електронний суд» надіслано відповідь на відзив відповідача (а.с.99-111). 
В обґрунтування заперечень представник позивача зазначає, що:
- 16.02.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №501296370 обслуговування кредитноі? карти та відкриття відновлювальноі? кредитноі? лініі? Відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитноі? карти та відкриття відновлювальноі? кредитноі? лініі?, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі - Угода). Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладении? між ним та Банком (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). 
- Банк прии?няв пропозицію Відповідача та підписав акцепт пропозиціі? на укладання угоди про обслуговування кредитноі? картки та відкриття відновлювальноі? кредитноі? лініі?. Акцепт пропозиціі? на укладення Угоди отримано Відповідачем, про що свідчить и?ого власноручнии? підпис. 
- у Додатку №1 до угоди cторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупноі? вартості споживчого кредиту та реальноі? процентноі? ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. 
- також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. 
- позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером №68680435 від 16.02.2021 року, виписками по рахункам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 . 
Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здіи?снювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. 
Загальна заборгованість згідно з угодою №501296370 від 16.02.2021 року становить 80 032,19 (вісімдесят тисяч тридцять дві гривні дев`ятнадцять коп.) гривень, з яких: 
- відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпціі? правомірності договору. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь діи?сності) сумніви щодо діи?сності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь и?ого діи?сності, чинності та виконуваності. 
- відповідач виконував умови договору та частково погашав заборгованість;
- зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні діі? щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. 
А тому твердження відносно не отримання кредитних коштів, не укладення договору представник позивача вважає недобросовісною поведінкою Відповідача. 
- наявність паспорту споживчого кредиту свідчить про попереднє переддоговірне ознаи?омлення особи з необхідною інформацією перед укладенням правочину. 
- банк прии?няв пропозицію Відповідача та підписав акцепт пропозиціі? на укладання Угоди. 
Акцепт пропозиціі? на укладення Угоди отримано Відповідачем, про що свідчить и?ого власноручнии? підпис. 
Такии? спосіб укладення кредитних договорів передбачении? статтями 640-646 Цивільного кодексу Украі?ни. 
Щодо нарахованих процентів, представник позивача зазначає, що Конституціи?нии? Суд Украі?ни у рішенні від 22.06.2022 року у справі за конституціи?ною скаргою АТ «Державнии? ощаднии? банк Украі?ни» щодо відповідності Конституціі? Украі?ни (конституціи?ності) припису першого речення частини першоі? статті 1050 Цивільного кодексу Украі?ни діи?шов таких висновків: Проценти за користування кредитом - це певна грошова сума, яку позичальник має сплатити кредитодавцеві за умовами кредитного договору, а кредитодавець відповідно має право вимагати сплати и?ому такоі? суми грошових коштів (процентів). Це право вимоги на отримання процентів за користування кредитом належить до маи?нових прав і підлягає вираженню в грошовому еквіваленті. 
Проценти, про які и?деться в приписах статті 1048 Кодексу, є складовим елементом плати за надану позику/кредит, що разом з основною сумою позики/кредиту становить загальну суму боргу, яку боржник повинен сплатити через визначении? час після отримання позики/кредиту. 
Щодо строку позовної давності, представник позивача зазначає, що в період з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року було зупинено всі строки позовноі? давності на підставі п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Украі?ни. 
Крім того, Указом Президента Украі?ни No 64/2022 від 24.02.2022року в Украі?ні був введении? воєннии? стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. 
Воєннии? стан неодноразово було продовжено. 
Відповідно до п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Украі?ни (в редакціі? Закону Украі?ни «Про внесення змін до Цивільного кодексу Украі?ни щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», якии? набрав чинності 30.01.2024 року) у період діі? воєнного стану в Украі?ні, введеного Указом Президента Украі?ни «Про введення воєнного стану в Украі?ні» від 24.02.2022 року No 64/2022, затвердженим Законом Украі?ни «Про затвердження Указу Президента Украі?ни «Про введення воєнного стану в Украі?ні» від 24.02.2022 року No2102-ІХ, перебіг позовноі? давності, визначении? цим Кодексом, зупиняється на строк діі? такого стану. 
При цьому здіи?снена законодавцем прив`язка продовження строків позовноі? давності та зупинення і?х перебігу до строку діі? карантину та воєнного стану є безумовною, а тому наявності жодних додаткових обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, доказувати та оцінювати не потрібно (тобто суди не повинні оцінювати, чи вплинув карантин на особу, чи мала вона реальну можливість подати позов навіть попри карантин тощо). 
За таких обставин, строк позовноі? давності позивачем не пропущении?. 
Таким чином позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками на переконання представника позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. 

В судове засідання 05.05.2026 року: 
- представник позивача не прибула, про час та місце проведення розгляду справи повідомлена згідно вимог чинного законодавства (а.с.96). У відповіді на позовну заяву зазначила клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі доказами (а.с.108);
- відповідач заперечував позовні вимоги, стверджував, що мав різні кредити, але цього не пам`ятає, оскільки у нього не було потреби у такій великій сумі, значних покупок він не здійснював. При цьому підтвердив, що на всіх документах наявних у справі підпис його. Підтримав заперечення свого представника;
- представник відповідача - заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 05.05.2026 року проголошено перерву в судовому засіданні на 15:00 годину 03.05.2026 року в зв?язку з початком розгляду в зв`язку з початком розгляду кримінального провадження № 497/1114/26, провадження 1-кп/497/155/26 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_2 , який обвинувачується у вчиненні у кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12026162270000213 від 09.04.2026 року (а.с.124), про що повідомлено сторін по справі (а.с.125).

В судове засідання 03.06.2026 року:
- представник позивача не прибула, про час та місце проведення розгляду справи повідомлена згідно вимог чинного законодавства (а.с.96). У відповіді на позовну заяву зазначила клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі доказами (а.с.125-126);
- відповідач - не прибув, через представника подав заяву про завершення розгляду справи у його відсутність (а.с.128);
- представник відповідача - підтримав заперечення, викладені у відзиві, та за викладених обставин у запереченнях в задоволенні позову просив відмовити. Звернув увагу, що не доведено факту видачі карки та перерахування коштів відповідачу.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 16.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-банк» з анкетою-заявою з метою отримання банківських послуг (а.с.7 зворотна сторінка). 

16.02.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501296370 обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії Відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі - Угода) (а.с.7). 
Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною).
16.02.2021 року між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту №501296370, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, додатком №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту (а.с.8).
У Додатку №1 до угоди cторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.
16.02.2021 року відповідачем підписано заяву (акцепт) №107.501296370.111 про прийняття пропозиції (офера) №5 укласти договір добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «Альфа-сервіс» (а.с.9 зворотна сторінка).
Тоді ж відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.10).
Таким чином, 16.02.2021 року між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту №501296370, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, додатком №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту; анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами:
тип кредиту - «Кредит готівкою»; 
сума кредиту - 41 250,00 грн.; 
процентна ставка - 33,00%; 28,00% за період з 12-го по 23-й місяць користування кредитом; 23,00% за період з 24-го по 6-й місяць користування кредитом; 
строк кредиту - 36 місяців; 
дата повернення кредиту - 16.02.2024 року; 
порядок повернення кредиту - графік платежів: до 16 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2 562,10 грн. 
загальна кількість платежів 36; 
для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_4 , відкритий у Банку.
Власним підписом Позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. 
Сторони також узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною).
Днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, реквізити яких визначені Угодою (п. 2.12. Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, який оприлюднено банком та є загальнодоступним за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi).
Також з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено максимальну суму кредиту 41250.00 грн., процентна ставка - 33,00%; 28,00% за період з 12-го по 23-й місяць користування кредитом; 23,00% за період з 24-го по 6-й місяць користування кредитом
Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером №68680435 16.02.2021 року, виписками по рахункам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 .
До позовної заяви було також надано копію паспорту відповідача, яка засвідчена його власноручним підписом (а.с.10 зворотна сторінка - а.с.11).

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що на всіх доданих до позовної заяви документах наявний його власноручний підпис.
Суд розцінює критично пояснення відповідача, що він не пам?ятає факту укладення цього договору та отримання кредитних коштів, та вважає, що така позиція відповідача направлена на уникнення відповідальності за неповернення заборгованості за цим кредитним договором.

Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним, що підтверджується випискою по особовим рахункам відповідача за період з 16.02.2021 року по 10.03.2025 року (а.с.12-40). 
Загальна заборгованість згідно з угодою №501296370 від 16.02.2021 року становить 80 032,19 гривень (вісімдесят тисяч тридцять дві гривні дев`ятнадцять копійок), з яких: 
за кредитом: 32 585,73гривень; 
по відсотках: 25 913,96 гривень; 
по комісії: 21 532,50 гривень (а.с.47). 
Банк направив позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу (а.с.41-46). Відповіді на зазначену вимогу не надходило, порушення умов угоди позичальником не усунуті (відправлені на всі відомі адреси).
Згідно статуту, затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-банк» від 12.08.2022 року (протокол №2/2022 складений 18.08.2022) Акціонерне товариство «Сенс Банк» створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав і зобов`язань Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (а.с.53-56).
У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачу відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. ВС підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно постанови КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18, банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.
А відтак, згідно копії виписки по картці за період з 16.02.2021 по 10.03.2025 рік, АТ «СЕНС БАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами у розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором складає 80032.19 грн. (а.с.12-40).

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі.
Відповідач, в свою чергу, не здійснює платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, чим порушує прийняті на себе договірні зобов`язання. Доказів протилежного суду не надано.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. а правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а відповідно до ст.611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом загальна заборгованість згідно договору від 16.02.2021 року станом на 10.03.2025 року становить 80 032,19 гривень, з яких: за кредитом - 32 585,73 гривень; по відсотках - 25 913,96 гривень; по комісії - 21 532,50 гривень.
За умовами заяви відповідачу було надано споживний кредит, шляхом переказу коштів на рахунок у сумі сума кредиту - 41 250,00 грн. (а.с.13); процентна ставка - 33,00%; 28,00% за період з 12-го по 23-й місяць користування кредитом; 23,00% за період з 24-го по 6-й місяць користування кредитом; строк кредиту - 36 місяців; дата повернення кредиту - 16.02.2024 року; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 16 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2 562,10 грн. загальна кількість платежів 36; 
В судовому засіданні судом на підставі належних та допустимих доказів були встановлені факти укладення кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, шляхом їх зарахування на рахунок позичальника та часткове погашення заборгованості відповідачем.
Визначений позивачем розмір заборгованості за кредитним договором відповідає умовам цього договору.
З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 58 499.69 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 32 585.73 гривень, заборгованості за нарахованими процентами - 25 913.96 гривень.

Заперечення відповідача в частині нарахованих відсотків, суд вважає безпідставними.
Згідно зі ст.1048 Цивільного кодексу Украі?ни, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок сплати (одержання) процентів встановлюються договором. 
Конституціи?нии? Суд Украі?ни у рішенні від 22.06.2022 року у справі за конституціи?ною скаргою АТ «Державнии? ощаднии? банк Украі?ни» щодо відповідності Конституціі? Украі?ни (конституціи?ності) припису першого речення частини першоі? статті 1050 Цивільного кодексу Украі?ни діи?шов таких висновків: Проценти за користування кредитом - це певна грошова сума, яку позичальник має сплатити кредитодавцеві за умовами кредитного договору, а кредитодавець відповідно має право вимагати сплати и?ому такоі? суми грошових коштів (процентів). Це право вимоги на отримання процентів за користування кредитом належить до маи?нових прав і підлягає вираженню в грошовому еквіваленті. 
Конституціи?нии? Суд Украі?ни діи?шов висновку, що як на момент укладення Кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати и?ому таких процентів є маи?ном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституціі? Украі?ни. 
Проценти, про які и?деться в приписах статті 1048 Кодексу, є складовим елементом плати за надану позику/кредит, що разом з основною сумою позики/кредиту становить загальну суму боргу, яку боржник повинен сплатити через визначении? час після отримання позики/кредиту. 
Таким чином позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками підлягають задоволенню у повному обсязі. 

Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення комісії за цим договором №501296370 від 16.02.2021 року, суд виходить з такого.
Згідно практики Верховного Суд, а саме постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 343/557/15-ц вбачається наступне: продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Отже, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема і щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі № 363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням(див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).
З огляду на вище вказане, нарахування заборгованості по комісії у сумі 21532.50 грн. позивачем за кредитним договором № 501296370 від 16.02.2021 є неправомірними та таким, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 58 499.69 гривень, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Заперечення відповідача, що позовні вимоги не підлягають задоволенню як з підстав необґрунтованості так і за сплином строків позовної давності, суд вважає безпідставними з огляду на наступне: 
За змістом ст. ст. 256, 257, 261, 262, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України).
Вказаний договір № 501296370 укладений між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 16.02.2021 року. Строк кредиту 36 місяців, дата повернення кредиту 16.02.2024 року. Даний позов до суду було подано 23.06.2025 року.
Встановлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Отже, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Цей Закон набрав чинності 17 березня 2022 року.
Крім того, Законом України від 15.03.2022 N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону N 3450-IX від 08.11.2023 "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини", п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Водночас, 04.09.2025 набув чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2024 N 4434-IX, згідно з яким пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України був виключений.
Таким чином, починаючи з 04.09.2025 був відновлений перебіг строків позовної давності, який фактично був зупинений/продовжений протягом строку з 12 березня 2020 року по 04 вересня 2025 року.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача.
При цьому слід звернути увагу, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.
Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Аналогічний висновок зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі № 372/1036/15-ц.
Оскільки відповідач просить застосувати строк позовної давності, то це свідчить про те, що відповідач визнає той факт, що вимоги позивача є правомірними та підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи.
На підтвердження понесених витрат суду надано копію договору про надання правової допомоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенс Банк та адвокатським об`єднанням «Смарт Люкс» від 28.01.2025 року №1006.
Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини застосовує такі критерії - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим та мають розумний розмір.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних, процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значної витрати часу на їх виготовлення і відпрацювання правової позиції в спірних правовідносинах.
Також суд вважає, що складення позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази. 
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа № 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа № 826/856/18) зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відтак, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Також суд зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄРСР - 91919350), за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Суд зазначає, що згідно пункту 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Так, за приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 30291.75, грн надано лише копію договору від 28.01.2025 № 1006 про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, 
Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 по справі №820/479/18, аналізуючи відповідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в частині відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи, зробив висновок, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Згідно з висновками Верховного Суду викладених у постанові №753/23491/16 від 20.03.2019 витрати на правову допомогу стягуються й у разі вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
За практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).
Як наслідок, підсумовуючи викладене у сукупності при визначенні суми відшкодування, суд також виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує, що адвокат участі у розгляді справи не брав, до суду не прибував, справа не представляє великої складності, тому неминучість витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі викликає сумнів. Тому, справедливим і співмірним буде розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді - 5000 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого.
Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).
Загальна сума заявлених вимог складала 80032.19 гривень, судовий збір сплачений в сумі 2422.40 гривень (а.с.6). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимоги на загальну суму 58 499.69 гривень (заборгованість за кредитом та відсотками ).
Здійснюючи розрахунок судового збору суд приймає до уваги постанову ВС від 27.08.2020 року у справі №188/1815/17.
Оскільки позовні вимоги АТ «Сенс Банк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1770.66 гривень виходячи з наступного: розмір заявлених вимог - 80032.19 гривень (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 58499.69 гривень, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом - 2422.40 гривень (2422.40 грн х 58499.69 грн : 80032.19 грн.).
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1770.66 гривень судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.509, 525, 526, 530, 550, 589, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд, 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Болградським РС ГУДМС України в Одеській області від 13.08.2013 року, РНОКПП НОМЕР_2 
на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»: вул. В.Васильківська, буд.100, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ: 23494714
заборгованість за кредитом № 501296370 від 16.02.2021 року, яка станом на 10.03.2025 складає становить 58 499.69 гривень (п`ятдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень 69 копійок), з яких: 
- 32 585,73 гривень - заборгованість за кредитом; 
- 25 913,96 гривень - заборгованість за відсотками; 
та
- судові витрати в розмірі 1770.66 гривень (одна тисяча сімсот сімдесят гривень шістдесят шість копійок) судового збору; 
- витрати на професійну правничу допомогу 5000.00 гривень (п`ять тисяч гривень).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 08.06.2026 року.

Інформація про сторін:
Позивач Акціонерне товариство "Сенс Банк": 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, ел.пошта: smartlex.sensbank@gmail.com, тел.380939741949

Представник позивача Кізко Леся Сергіївна: 04112, м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд.7, ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_5 

Відповідач ОСОБА_1 :
АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_6 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
АДРЕСА_3 

Представник відповідача  ОСОБА_3 :  АДРЕСА_4 , телефон НОМЕР_7 , eл. пошта:  ІНФОРМАЦІЯ_4  

Суддя      С.В.Кодінцева