01.07.2026 
ЄУН 389/1099/26
провадження №2/389/594/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд 
Кіровоградської області
у складі : головуючого судді - Українського В.В.
за участю секретаря судового засідання - Гой І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і просить винести рішення, яким стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором №5862877 від 08.05.2025 в загальній сумі 26421,74 грн та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.05.2025 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту №5862877 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до вказаного договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. ТОВ «МІЛОАН» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача, картка № НОМЕР_1 , безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000,00 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 26421,74 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 4000,00 грн, заборгованості по комісії за надання кредиту – 5040,00 грн., штрафних санкцій – 8000,00 грн. У подальшому, 25.11.2025, між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов яких до ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання кредиту №5862877 в загальній сумі 26421,74 грн. Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. 
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав клопотання в якому позовні вимоги підтримав, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала відзив на позов, відповідно до якого заперечила проти позовних вимог. Вказала, що являється військовослужбовцем Державної прикордонної служби України (ДПСУ) та проходить військову службу за контрактом, що був підписаний 22 жовтня 2020 року, надалі автоматично продовжений та діє до тепер у зв`язку введенням воєнного стану в Україні. Бере безпосередню участь у забезпеченні оборони держави в умовах воєнного стану. Це підтверджується: військовим квитком, серії НОМЕР_2 від 05 березня 2021 року, контрактом від 22 жовтня 2020 року, довідкою про проходження військової служби №119 від 18 березня 2026 року. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України є складовою Сил оборони держави та виконують завдання із захисту суверенітету і територіальної цілісності України на постійній основі. ДПСУ є правоохоронним органом спеціального призначення, функціонує як воєнізована структура, підпорядкована Президенту України, яка забезпечує охорону державного кордону, суверенних прав у виключній морській зоні та участь у боротьбі з тероризмом. Основним завданням якої є захист кордону, прикордонний контроль, протидія незаконним збройним формуванням та участь в обороні держави. Прикордонники-військовослужбовці є особами, які виконують конституційний обов`язок із захисту держави та підпадають під дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на період особливого періоду військовослужбовцям не нараховуються проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції та пеня за невиконання грошових зобов`язань перед банками та іншими кредиторами (за винятком кредитів на придбання житла чи автомобіля). Дана норма Закону є імперативною та не потребує погодження з кредитором, застосовується автоматично. Отже, нарахування позивачем процентів, штрафів, пені та інших платежів за кредитним договором у період проходження відповідачем військової служби суперечить прямим нормам закону та є неправомірним. 
Також вказала, що вносила платежі за кредитом та всього нею сплачено 3240 гривень. З урахуванням викладеного, визнає обов`язок повернути несплачену суму кредиту (тіло кредиту) в розмірі 1760 грн 00 коп., тоді як нарахована комісія, яка по суті являється прихованими відсотками, та штраф підлягають виключенню із розрахунку заборгованості як такі, що нараховані з порушенням законодавства України.
У разі непогодження суду з такою позицією відповідача, просить взагалі відмовити у задоволенні позову, вимоги за яким є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.
Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін
Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановив наступне.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Судом встановлено, що 08.05.2025 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит №5862877, відповідно до якого: сума кредиту 4000,00 грн; строк кредиту 345 днів; денна процентна ставка становить 0,97%; комісія за надання кредиту становить 1000 грн та нараховується за ставкою 25% від суми кредиту одноразово у момент видачі кредиту; комісія за обслуговування кредиту становить 12320,00 грн та нараховується за ставкою 14% від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період; платіжна картка для перерахування коштів НОМЕР_1 ; у випадку невиконання та/або неналежного виконання, передбачено сплату штрафу.
Кредитодавець, на виконання умов кредитного договору виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 4000,00 грн, шляхом їх перерахування 08.05.2025 на банківський картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням 153246909 від 08.05.2025.
Відповідно до розрахунку ТОВ «МІЛОАН», заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26421,74 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 4000,00 грн, заборгованості по комісії за надання кредиту – 5040,00 грн., штрафних санкцій – 8000,00 грн.
Оскільки ОСОБА_1 уклавши вказаний договір в електронній формі (електронний підпис одноразовим ідентифікатором 165145), погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, тому цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Твердження відповідача про те, що позивач ввів її в оману, користуючись відсутністю у неї спеціальних знань, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Також відповідачем не надано доказів сплати коштів у рахунок погашення кредитної заборгованість у розмірі 3240 гривень, тому такі твердження суд не може прийняти до уваги.
Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 
Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
25.11.2025, між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов яких до ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання кредиту №5862877 в загальній сумі 26421,74 грн.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч.2 ст.77 ЦПК України.
Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
Отже, внаслідок укладення договору відступлення права вимоги відбулася заміна кредитора, і саме ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором.
У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом ч.1 та ч.2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, зважаючи на зміну кредитора, суд вважає встановленим наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, що складає тіло кредиту у розмірі 4000 гривень.
Разом з тим, відповідач не погоджується також з нарахуванням їй комісії та штрафу за вказаним кредитним договором, мотивуючи це тим, що вона є військовослужбовцем, проходить службу за контрактом, тож відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ звільнена від сплати комісії, що є прихованими відсотками, та штрафних санкцій.
З довідки військової частини НОМЕР_3 від 18 березня 2026 року, військового квитка серія НОМЕР_2 виданого 05 березня 2021 року, контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі від 22 жовтня 2020 року, вбачається, що відповідач з 22 жовтня 2020 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту.
У частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, в редакції, яка діяла на час укладення відповідачем кредитного договору та діє наразі, зазначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року№1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває і на час розгляду справи.
Договором про споживчий кредит №5862877 передбачено як сплату відсотків за користування кредитними коштами, так і сплату комісії за надання кредиту та за обслуговування кредиту (п. 1.5-16 та п. 2.2.2-2.2.3 договору). Відповідач погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, тому цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Позивач просить стягнути із відповідача комісію за надання кредиту у розмірі 5040,00 гривень, що не відповідає умовам договору, розрахунок такої суми позивачем не надано. Тому, враховуючи умови п.1.5.1 договору про споживчий кредит, сума комісії за надання кредиту складає 1000 гривень та підлягає стягненню із відповідача. Відсотки за користування кредитними коштами позивачем до стягнення не заявлені.
24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, нарахуванняпені, штрафу за кредитним договором є незаконним та підлягає списанню кредитодавцем.
Щодо витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).
У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 (провадження №61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд у справі №922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду належні докази, а саме: свідоцтво про права на заняття адвокатською діяльністю, довіреність, договір №ДО-2-260202/001 про надання правничої допомоги від 02.02.2026, заяву про надання правової допомоги №324 від 10.02.2026, витяг з акту про надання правової допомоги №324 від 10.02.2026, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.
Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, оцінивши поведінку/дії/бездіяльність обох сторін, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності сторін, віднесення даної справи до категорії справ незначної складності, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу є дещо завищеними. 
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, враховуючи кількість справ з аналогічним предметом спору, в яких ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» є позивачем, суд вважає, що для підготовки даного позову немає необхідності у значній кількості часу, дослідження великого об`єму нормативно-правових актів, збору та аналізу значної кількості документів, а також значного дослідження практики вирішення судами справ даної категорії.
Отже, враховуючи обставини та результат розгляду даної справи, а також зважаючи на документи надані на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які надані позивачу за договором, суд вважає пропорційним розміром витрат на оплату професійної правничої допомоги до предмета спору та складності справи – 5000,00 грн. Решта витрат на професійну правничу допомогу покладається на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 223, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором №5862877 від 08.05.2025 в загальній сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. (яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 4000 грн; заборгованості за комісією за надання кредиту – 1000 грн).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» судовий збір в сумі 504 (п`ятсот чотири) грн 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ», місце знаходження: проспект Соборності,30-А, приміщення 321, місто Київ, Україна, 02154, код ЄДРПОУ 43950742.
Відповідач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Український В.В.