СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/2299/26
пр. № 2/759/6618/26
06 травня 2026 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Бабич Н.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,-
ВСТАНОВИВ:
До Святошинського районного суду м. Києва 26.01.2026 надійшов зазначений позов. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 23.2023 по 27.06.2023 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач. Відповідач свій обов`язок щодо утримання дитини не виконує, хоча працює та має дохід, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 25 000,00 грн., щомісячно. 
Ухвалою суду від 02.02.2026 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.101).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.103). 
Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї, які вручено останньому 17.02.2026 (а.с.104).
27.02.2026 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позо,в в якому останній не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, однак не погодився з його розміром, зазначивши, що на його утриманні є дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також частково на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, він є особою з інвалідністю ІІІ групи, його дохід не високий, просив стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. Заперечував проти стягнення з нього аліментів з 05.06.2024 р., оскільки ним оспорювалось батьківство (а.с. 109-121).
03.03.2026 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому остання наполягала на аліментах в сумі 25000,00 грн., зазначивши, що відповідач не надав доказів не можливості сплати саме аліментів в такому розмірі. Окрім того, просила стягувати аліменти саме з 05.06.2024 р. посилаючись на те, що оспорювання батьківства є ухиленням від сплати аліментів (а.с.122-181).
03.032026 представником позивача подано клопотання про витребування доказів у справі, зокрема з Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 4300539, адреса: 04053, Україна, місто Київ, Львівська площа, будинок, 8, електронна пошта: post@tax.gov.ua) інформацію та підтверджуючі документи щодо джерел та розмірів доходів  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за період з 05.06.2024 року по 03 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 16.03.2026 р. у справі витребувано докази (а.с. 220).
21.04.2026 р. до суду надійшли витребувані докази.
12.03.2026 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача в яких останній проти стягнення аліментів не заперечував, однак не погодився з його розміром (а.с. 187-219).
17.03.2026 р. до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (а.с. 223-229).
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив, заперечень та пояснень закінчились, до суду надійшли витребувані докази, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони по справі з 23.2023 по 27.06.2023 р. перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 11,12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , батьком вказано відповідача - ОСОБА_2 (а.с. 13). Як зазначила позивач запис про батька вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
11.06.2024 р. видано судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 (а.с. 14-15).
Ухвалою суду від 22.07.2024 р. визнано судовий наказ таким, що не підлягає виконанню (а.с. 16-18).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2025 р. визнано відповідача ОСОБА_2 батьком малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 19-22).   Вказані обставинами сторонами не оспорюється, а отже доказуванню не підлягає.
23.01.2026 р. отримано повторне свідоцтво про народження ОСОБА_5 (а.с. 23).
В обгрунтування саме розміру адіментів в розмірі 25 000,00 грн. позивач зазначила, що син відвідує приватний дитячий садок, займається плаванням та орінтовна сума витрат позивача на дитину в місяць становить 50 000,00 грн.
На підтвердження витрат надано фіскальні чеки на утримання дитини (а.с. 49-71), також надано гарантійний лист, згідно якого вигодонабувач відвідує клуб "Спорт Лайф" за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 1 з правом споживання послуг у клубі "Спорт Лайф" на умовах "ДИТЯЧОЇ КЛУБНОЇ КАРТИ" (а.с. 72), статистику відвідування клубу "Спорт Лайф", як позивача так і сина (а.с.73-75).
Також надано витяг з реєстру речових прав на ім`я відповідача (а.с. 81-87), відповідно до якого у відповідача наявне нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
За приписами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.
У даному випадку позивач та відповідач є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності (а.с 108), окрім того, у нього є ще донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 109), яка перебуває на його утриманні, а також на його утриманні перебувають непрацездатні батьки (а.с. 111). Дохід відповідача за 2025 р. складає 130 125,00 грн., про що отримано інформацію в порядку витребування доказів (а.с.239).
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 25 000 грн. 00 коп., починаючи з 05.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням відсутності доказів, що відповідач може надати таку суму коштів (25000,00 грн.) на утримання дитини, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття свою дитину, з врахування встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встанровленого в Україні, який становить на сьогоднішній день становить для дітей віком до 6 років - 2817 гривень, та врахування кожного з батьків утримати дитину, судом встановлено наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини щомісячно, у розмірі 5 000 грн. 00 коп. і до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Посилання позивача на те, що дитина відвідує приватний садочок та відвідує клуб "Спорт Лайф", які не погоджені з відповідачем, без надання доказів, що відповідач може сплачувати такі кошти, не грунтується на вимогах Закону України.
Суд, вирішуючи спір про стягнення аліментів за минулий час з 05.06.2024 р., з урахуванням вимог ст.191 СК України, вважає дані вимоги необґрунтованими, оскільки батьком дитини, як зазначила сама ж позивач був записаний відповідач відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач оспорював батьківство і факт його батьківства встановлено саме рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2025 р., яке набрало законної сили 12.01.2026 (а.с. 19-22). Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини, а тому на переконання суду у відповідача саме з 12.01.2026 р. виник обов`язок утримувати сина ОСОБА_3 . Позивач до суду про стягнення аліментів звернулась 26.01.2026 р. і саме з цього часу аліменти підлягаються стягненню, оскільки до суду не надано належних та допустимих доказів того, що вона зверталася до відповідача про стягнення аліментів за вказаний період часу з 12.01.2026 р. до 26.01.2026 р. 
Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що під ухиленням відповідача, як батька дитини від сплати аліментів, може свідчити невиконання ним своїх обов`язків. При цьому такі дії відповідача повинні бути свідомі, тобто спрямовані на невиконання відповідного обов`язку визначеному законом, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили на користь позивача.
Таким чином, матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів від відповідача будь-яких звернень до нього з цього приводу та ухилення останнього від їх сплати.
Відтак, оскільки вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, то за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Крім цього, судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Також позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та/або навчання дитини в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно зі ст. 192 СК України.
Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України).
За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 1331,20 грн. 
Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись вимогами ст.ст. 180, 182, 183, 184 СК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 200, 206, 207, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 26.01.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Зазначити дані позивача:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Зазначити дані відповідача:  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Бабич Н.Д.