Справа 201/14117/25 
Провадження 2/206/664/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра
в складі: головуючої - судді Плінської А.В.,
при секретарі Габісонія Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області , ОСОБА_2 про визнання права власності,
встановив:

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 . На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 липня 1993 року, виданого відділом приватизації і управлінню комунальним майном виконкому Дзержинської міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 13 липня 1993 року №311 їй належить на праві власності 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво нею втрачене, а є необхідність в реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тож просить задовольнити позов.
Ухвалою судді від 08 грудня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання з викликом сторін.
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 06 травня 2026 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_2 , співвласника частки квартири.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача - Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, та просять справу розглянути на підставі чинного законодавства.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак подав до суду свої пояснення через представника, в яких просив задовольнити позов із посиланням на те, що його матері – позивачці по справі та йому належить на праві власності спірна квартира. Свідоцтво про право власності ними втрачено, а тому є необхідність визнання права власності в судовому порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання якої АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №10363від 15 листопадда 2019 року.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 липня 1993 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 .
Як слідує з свідоцтва про шлюб від 4 жовтня 2019 року ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 14).
Відповідно до довідки КП «БТІ м. Торецька» Торецької міскої ради від 4 квітня 2022 року б/н станом на 31 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 , теперішня назва АДРЕСА_2 належить: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 по 1/5 частці кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13 липня 1993 року; 1/10 частини належить ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Дзержинською державною нотаріальною конторою від 2 листопада 2007 року за реєстром 2-3905; 1/10 належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Дзержинською державною нотаріальною конторою від 2 листопада 2007 року за реєстром 2-3907; 1/5 ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, надане Дзержинською державною нотаріальною конторою від 2 листопада 2007 року за реєстром 3-3912 (а.с.12).
Як слідує з свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_8 успадкувала після смерті батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно 1/5 та частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.15-16) та зареєструвала своє право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1ст. 316 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України та ч. 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з пунктом 1 частини 1статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено право власності її на 1/5 частки спірної квартиру, оскільки свідоцтво про право власності втрачено, а відновити його не можливо через бойові дій на території місця знаходження власності, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов.
Керуючись ст.ст.10,11,81, 258,264-266 ЦПК України,328, 349, 392 ЦК України, суд, -
вирішив:

Позов задовольнити .
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 .
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя: А.В. Плінська