Постанова
Іменем України

16квітня 2026 року
м. Київ 

справа № 736/1003/24
провадження № 61-1733св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп»,
боржник - ОСОБА_1 ,
приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 року в складі судді: Пархомчука Т. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 січня 2026 року в складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є.,

Історія справи
Короткий зміст скарги

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю. М. 

Скарга мотивована тим, що 27 червня 2025 року приватний виконавець Приходько Ю. М. в рамках виконавчого провадження стягнув з її пенсійного рахунку 8 263,38 грн, чим порушив приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» від 11 квітня 2023 року, який набрав чинності 06 травня 2023 року, та Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. 

Відповідно до наведеного Закону заборонено в період дії воєнного стану в Україні вжиття заходів примусового виконання рішень, зокрема, на території Корюківської міської територіальної громади, яка входить до Переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

ОСОБА_1 просила: 
визнати протиправними дії та бездіяльність приватного виконавця з приводу стягнення з її пенсійного рахунку НОМЕР_1 в Ощадбанку грошових коштів в розмірі 8 263,38 грн; 
зобов`язати приватного виконавця негайно повернути на її рахунок в Ощадбанку стягнуті пенсійні кошти.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2025 року:
скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М. залишено без руху;
надано скаржниці строк для усунення зазначених недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
ОСОБА_1 18 серпня 2025 року звернулася до суду із скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М. та просила: визнати дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. з приводу стягнення з її пенсійного рахунку НОМЕР_1 в Ощадбанку її пенсійних коштів в розмірі 8 263,38 грн;
згідно із пунктом 7 частини третьої статті 448 ЦПК України скарга повинна містити дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду. Отже, з аналізу наведеної норми вбачається, що скаржник мала звернутися до суду в десятиденний строк коли вона дізналася, або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, при цьому подаючи скаргу вона мала зазначити дату коли вона дізналася про порушення свого права. Також зміст статті 449 ЦПК України говорить про те, що в разі пропущення строку звернення до суду разом із скаргою до суду подається клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду;
скаржниця до суду звернулась з порушенням десятиденного терміну, передбаченого статтею 449 ЦПК України, адже, як зазначено в скарзі кошти були списані 27 червня 2025 року, водночас в скарзі не зазначено коли вона дізналася про порушення свого права, та не додано до скарги клопотання про поновлення пропущеного строку з обґрунтуванням причин. Скаржниця зазначає, що бездіяльність приватного виконавця є триваючим правопорушенням, а тому строк звернення не може бути застосований. Виходячи із тлумачення слова бездіяльність це є пасивна поведінка особи, яка не вчиняє тих дій, що мала б і могла б вчинити відповідно до своїх посадових чи інших обов`язків. В той же час ОСОБА_1 просить визнати протиправним стягнення коштів з її рахунку, що є активною дією та не може розглядатися як бездіяльність. З огляду на наведене, не можна вважати винесення постанови триваючим правопорушенням. Відтак посилання скаржника на те, що десятиденний строк звернення до суду не може бути застосований є безпідставними;
згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. При отриманні скарги судом з`ясовано, що вона не відповідає вимогам, встановленим статтею 449 ЦПК України, а саме скаржником не додано до скарги клопотання про поновлення строку звернення із скаргою. Враховуючи те, що скарга не відповідає вимогам статті 448 ЦПК України, суд вважав за необхідне залишити скаргу без руху та надати скаржниці строк для усунення недоліків.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 жовтня 2025 року:
визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Пархомчук Т. В. необґрунтованою;
передано заяву про відвід судді Корюківського районного суду Чернігівської області Пархомчук Т. В. у справі № 736/1003/24 (провадження № 4-с/736/15/25) для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
в провадженні Корюківського районного суду Чернігівської області перебуває скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М. Ухвалою суду від 19 вересня 2025 скаргу залишено без руху та скаржнику надано строк для усунення недоліків скарги;
10 жовтня 2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Пархомчук Т. В. від слухання справи. Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений статтею 40 ЦПК України. Відповідно до частини другої вказаної статті питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Як вбачається зі змісту поданої скаржником заяви про відвід судді, на її думку, доказами упередженості судді є винесення головуючим у справі додаткового рішення про стягнення з нею витрат на правову допомогу. Відповідно до застереження, передбаченого частиною четвертою статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Наведені у заяві про відвід судді обставини не можуть слугувати підставами для відводу судді як такі, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності, оскільки, в розумінні процесуального закону, тобто, за правилами статей 36, 37 КАС України, такі обставини не можуть бути підставою для відводу судді. Згідно з частиною третьою статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Тому суд зробив висновок про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Пархомчук Т. В.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Пархомчук Т. В. у справі за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії приватного виконавця Приходька Ю. М. відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
як вбачається зі змісту поданої заяви про відвід судді, доказами упередженості судді, на думку заявника, є дії судді як особи, що постановила ухвалу про стягнення з неї витрат на правову допомогу;
відповідно до застереження, передбаченого частиною четвертою статті 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М. повернуто заявниці разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала мотивована тим, що:
ОСОБА_1 18 серпня 2025 року звернулась до суду з скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М.;
як вбачається з матеріалів справи, скарга через невідповідність вимогам процесуального законодавства ухвалою судді від 19 вересня 2025 була залишена без руху з наданням скаржнику строку для усунення недоліків протягом 10 днів з моменту отримання ухвали; 
ухвалу про залишення скарги без руху ОСОБА_1 отримала 20 вересня 2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа. Заявниця протягом встановленого строку не усунула недоліки скарги, а тому відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України скаргу слід повернути скаржниці.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 січня 2026 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
дійшовши висновку про необхідність повернення скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений десятиденний термін заявницею не усунуто недоліки скарги, зазначені в ухвалі про залишення скарги без руху від 19 вересня 2025 року. Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства;
у справі встановлено, що у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М., в якій просила: визнати протиправними дії та бездіяльність приватного виконавця з приводу стягнення з її пенсійного рахунку в Ощадбанку грошових коштів у розмірі 8 263,38 грн; зобов`язати приватного виконавця негайно повернути на її рахунок в Ощадбанку стягнуті пенсійні кошти (а.с. 1-3). Ухвалою Корюківського районного суду від 19 вересня 2025 року указану скаргу залишено без руху через її невідповідність вимогам статей 448, 449 ЦПК України, зокрема, суд указав, що заявницею не зазначено, коли вона дізналася про порушення свого права, та не додано клопотання про поновлення пропущеного 10-денного строку з обґрунтуванням причин, тому ОСОБА_1 запропоновано протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали усунути указані недоліки (а. с. 8). 27 вересня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася з клопотанням про приєднання до матеріалів справи копії платіжної інструкції від 27 червня 2025 року про утримання з її банківського рахунку 8 263,38 грн (а. с. 10-12). Ухвалою Корюківського районного суду від 14 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М. повернуто заявниці (а. с. 27). Дійшовши висновку про необхідність повернення скарги, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 не усунула у встановлений судом строк недоліки, указані в ухвалі про залишення скарги без руху. Розділ VII ЦПК України регулює судовий контроль за виконанням судових рішень. Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права;
вимоги щодо форми та змісту скарги на дії державного виконавця встановлені статтею 448 ЦПК України. Так, відповідно до пункту 7 частини 3 даної норми скарга повинна містити дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Строки для звернення зі скаргою визначені статтею 449 ЦПК України. За приписами ч. 1 цієї норми скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду. Суд, установивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та четвертої 448 ЦПК України, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду (частина п`ята статті 448 ЦПК України);
ОСОБА_1 мала звернутися до суду в 10-денний строк з часу, коли дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, одночасно зазначивши у скарзі відповідну дату. У скарзі, направленій до суду 18 серпня 2025 року, заявниця, в тому числі, просила визнати протиправними дії та бездіяльність приватного виконавця щодо стягнення з її пенсійного рахунку коштів у розмірі 8 263,38 грн, які були списані 27 червня 2025 року. Календарної дати, у яку ОСОБА_1 дізналася про списання коштів з її рахунку, скаржниця не зазначила, і клопотання про поновлення пропущеного строку не заявила;
хоча процесуальним законодавством передбачено повернення скарги на дії державного виконавця у разі її невідповідності вимогам частин третьої та четвертої статті 448 ЦПК України, районний суд з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, правомірно залишив скаргу без руху, надавши заявниці 10-денний строк для усунення виявлених в ній недоліків - конкретизації часу, з якого ОСОБА_1 дізналась про порушення права та/або надання клопотання про поновлення строку для звернення зі скаргою;
матеріали справи свідчать про те, що будь-яких дій на виконання ухвали Корюківського районного суду від 19 вересня 2025 року, ані у встановлений судом строк, ані пізніше ОСОБА_1 не вчинила;
скаржницею до районного суду подані: клопотання про приєднання до матеріалів справи копії платіжної інструкції та заява про відвід судді Пархомчук Т. В.;
ухвалою Корюківського районного суду від 14 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Пархомчук Т. В. визнано необґрунтованою. Суд послався на те, що наведені заявницею обставини відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України не можуть слугувати підставою для відводу судді;
з висновком про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої по справі судді при вирішенні питання про відвід погодився суддя, якого визначено для вирішення цього питання у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, що підтверджується ухвалою Корюківського районного суду від 11 листопада 2025 року;
зазначене спростовує твердження ОСОБА_1 про розгляд її скарги неповноважним судом, оскільки всі процесуальні питання з приводу поданої скарги на дії державного виконавця вирішувалися складом суду, який визначено при автоматизованому розподілі справи;
суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не усунула недоліки, указані в ухвалі про залишення скарги без руху від 19 вересня 2025 року, у зв`язку з чим повернув скаргу заявниці. Такий висновок, на переконання колегії суддів, не є звуженням прав ОСОБА_1 чи її дискримінацією, оскільки, достеменно знаючи про залишення її скарги на дії державного виконавця без руху та надсилаючи на адресу суду клопотання про приєднання письмових доказів та заяву про відвід судді, заявниця жодних дій на виконання вимог ухвали суду та усунення виявлених недоліків не вчинила;
звернення скаржниці із заявою про відвід головуючої у справі судді дійсно відтермінувало постановлення нею ухвали про повернення ОСОБА_1 скарги, оскільки вирішення питання про повноважність складу суду є визначальним. Водночас апеляційна скарга не містить посилань на те, як саме тривале вирішення заяви ОСОБА_1 про відвід судді порушило її права з огляду на те, що заявниця мала достатньо часу для усунення недоліків, визначених судом, але жодних дій щодо цього не вчинила;
суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для повернення скарги ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права;
у квитанції від 29 грудня 2025 року про сплату приватним виконавцем Приходьком Ю. М. адвокату Прокоф`єву Б. І. 5 000 грн зазначено підставу оплати: «Правова допомога по справі № 22-ц/4823/2203/25 в Чернігівському апеляційному суді по договору № 01/09/25 від 01 вересня 2025 року». Отже приватним виконавцем проведено оплату правових послуг за договором, який в матеріалах цієї справи відсутній. З огляду на значну кількість справ за скаргами ОСОБА_1 , що перебувають на розгляді в апеляційному суді, укладення такого договору не виключається, отже суд не може дійти висновку про описку у платіжному документі. Таким чином, докази, які б свідчили, що суб`єкт оскарження поніс у цій справі витрати на правову допомогу за договором про надання правничої допомоги від 01 вересня 2022 року, відсутні. Детальний опис робіт наданих послуг, здійснених адвокатом, не є актом виконаних робіт та клієнтом (приватним виконавцем) не підписаний.

Аргументи учасників справи

11 лютого 2026 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала касаційну скаргу на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 січня 2026 року, у якій просила:
оскаржені судові рішення скасувати;
направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;
постановити окрему ухвалу щодо допущення суддею Корюківського районного суду Чернігівської області Пархомчук Т. В. порушень норм законодавства при постановленні нею ухвали Корюківського районного суду від 14 листопада 2025 року в справі № 736/1003/24 (номер провадження 4-с/736/14/25);
постановити окрему ухвалу щодо допущення суддями Чернігівського апеляційного суду Шитченко Н. В., Висоцькою Н. В. та Мамоновою О. Є. порушень норм законодавства при винесенні ними постанови Чернігівського апеляційного суду від 21 січня 2026 року в справі № 736/1003/24 (номер провадження 22-ц/4823/444/26);
вирішити питання про судові витрати.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
18 серпня 2025 року протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу для розгляду передано судді Пархомчук Т. В. Передача судової справи раніше визначеному складу суду з порушенням вимог статті 33 ЦПК України є грубим порушенням вимог процесуального права згідно з Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України таке порушення норм процесуального права для апеляційного суду є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу в такому випадку розглянуто неповноважним складом суду;
протиправні дії приватного виконавця Приходька Ю. М. мають триваючий характер, тому постановлення ухвали суду від 19 вересня 2025 року про залишення без руху незаконно. Вимоги законодавства щодо цього, які позначені в самій скарзі від 18 серпня 2025 року, та судову практику Верховного Суду суддя Пархомчук Т. В. повністю проігнорувала;
наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року за № 376, який чинний з 20 березня 2025 року, затверджено Перелік територій, на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Отже, відповідно до Закону України № 3048-ІХ заборонено в період дії воєнного стану в Україні вжиття заходів примусового виконання рішень на території Корюківської міської територіальної громади, яка входить до вказаного Переліку. На території Корюківської міської територіальної громади заявниця не лише зареєстрована, проживає, працює, але й донедавна в касі Ощадбанку або банкоматі отримувала кошти. Місце реєстрації (розташування) і проживання та роботи, та місце (територія), на якій приватним виконавцем Приходьком Ю. М. протиправно вживаються заходи примусового виконання рішення, співпадають. Адже, в усіх трьох постановах про відкриття виконавчих проваджень, в яких зазначена заявниця, вказана однакова адреса примусового виконання : АДРЕСА_1 . Отже, приватний виконавець, всупереч заборонам, які визначені Законом України № 3048-ІХ від 11 квітня 2023 року, який набрав чинності 06 травня 2023, та Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року за № 376, який чинний з 20 березня 2025 року, протиправно стягнув з пенсійного рахунку заявниці 27 червня 2025 року кошти в розмірі 8 263,38 грн;
до суду можуть бути оскаржені не тільки дії приватного виконавця, а й його бездіяльність. Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій і бездіяльності, у зв`язку з чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу. Таким чином, бездіяльність приватного виконавця є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається;
скаргу на протиправні дії та бездіяльність приватного виконавця заявниці повернуто на підставі вимог статті 185 ЦПК України, хоча для вирішення таких питань є розділ VII в ЦПК України про судовий контроль за виконанням судових рішень Посилання як судді Корюківського районного суду так і суддів Чернігівського апеляційного суду на вимоги статті 185 ЦПК України як раніше, так і при винесенні оскарженої постанови потрібно було лише для того, щоб максимально затягувати розгляд декількох скарг ОСОБА_1 на протиправні дії та бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М. на невизначений час, здебільшого, від кількох місяців до півроку і більше. З цього переліку є виключення: розгляд скарги ОСОБА_1 від 13 червня 2025 року Корюківським районним судом 04 липня 2025 року та розгляд скарги ОСОБА_1 від 24 липня 2025 року Корюківським районним судом 03 жовтня 2025 року;
заявниця вказує, що понесені витрати на складання касаційної скарги на ухвалу Корюківського районного суду від 14 листопада 2025 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 січня 2026 року становлять 3 000 грн. Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, будуть подані до суду у строки, що передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

02 квітня 2026 року приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю. М. подав відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , підписаний представником Прокоф'євим Б. І., в якому просив:
касаційну скаргу ОСОБА_1 повернути заявнику;
у разі незадоволення клопотання касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін;
стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю. М. понесені ним судові витрати, а саме правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що:
27 червня 2025 року на підставі виставленої виконавцем платіжної інструкції з рахунку боржника було списано грошові кошти в сумі 8 263,38 грн;
боржник лише 18 серпня 2025 року звернулася до суду із скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М.;
скаржник (касатор), отримавши вказану ухвалу від 19 вересня 2025 року, чітко усвідомлювала про необхідність виконання її вимог протягом 10 днів. Починаючи з 19 вересня 2025 року і до дня винесення оскаржуваної ухвали 14 листопада 2025 року (майже 2 місяці) Скаржник, без жодних на те обґрунтованих причин, не виконав вимоги ухвали суду від 19 вересня 2025 року. Як наслідок, цілком закономірно, обґрунтовано та законно судом першої інстанції було винесено ухвалу від 14 листопада 2025 року, якою скаргу було повернуто заявниці. Касатор в своїй касаційній скарзі жодних поважних причин невиконання ухвали суду від 19 вересня 2025 року, не зазначає, що свідчить фактично про визнання факту такого невиконання вказаних вимог. 
оскаржувану ухвалу суду було прийнято повноваженим судом, оскільки заява про відвід Скаржника, була визнана необґрунтованою. Дії приватного Виконавця не мають триваючого характеру, оскільки виразилися у виставленні платіжної інструкції, яка була опрацьована банком в конкретний термін - 27 червня 2025 року. Твердження ОСОБА_1 про те, що наведене нею у скарзі порушення приватного виконавця має триваючий характер, є необґрунтованим, оскільки суперечить зазначеним у ній обставинам, а також змісту пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, яка імперативно визначає, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Таким чином, зазначення скаржником часу, коли він дізнався про порушення його прав, з наданням на підтвердження цього належних доказів, є обов`язковим. У випадку пропуску визначеного нормами ЦПК України строку звернення зі скаргою особа має звернутись до суду з клопотанням про його поновлення та навести поважні причини для цього. Ні однієї із зазначених дій скаржниці не вчинила. Строки вирішення процесуальних питань судом першої інстанції, жодним чином не впливають на законність прийнятих ухвал. Посилання в резолютивній частині ухвалі Корюківського районного суду від 14 жовтня 2025 року на положення КАС України є опискою, про що свідчить мотивувальна частина цього судового рішення. Доводи ОСОБА_1 про те, що її скаргу не розглянуто протягом 104 днів перебування у провадженні Корюківського районного суду, є необґрунтованими, оскільки провадження у справі не відкривалось і справа судом до розгляду не приймалась;
з метою реалізації права скаржника на доступ до правосуддя замість того щоб повернути скаргу, її залишили без руху, надаючи можливість усунути її недоліки, застосовуючи аналогію процесуального права. Замість того, щоб виконати ухвалу без руху, в якій зазначено очевидні її недоліки, скаржник почала подавати заяви про відвід судді. В подальшому, після залишення заяви про відвід без задоволення, скаржниця продовжила не виконувати ухвалу про залишення скарги без руху майже протягом 2 місяців;
скаржниця, користуючись тим, що за подання відповідної скарги не сплачується судовий збір, простими словами закидала суд через електронний кабінет своїми скаргами, що вимагає у Виконавця звертатися до адвоката за професійною правничою допомогою для захисту його прав та інтересів в суді та як наслідок оплачувати вказані послуги. Саме тому, при вирішення даної справи, Виконавець наполягає стягнути правничу допомогу в заявленому розмірі, в тому числі з метою дисциплінування боржника в розмірі 3 000 грн;
висловлювання в касаційній скарзі мають систематичний характер, вчиняються зухвало та умисно неодноразово. Таке зневажливе ставлення, як до судів, так і учасників справи, має належним чином оцінютися Верховним Судом із застосуванням заходів, які передбачені чинним законодавством та знаходяться в межах компетенції суду. Відповідні вислови Касатор використовує абсолютно в усіх поданих касаційний скаргах (провадження № 61-2169ск26, 61-2434ск26, 61-1733ск26, 61-3167ск26, 61-3878ск26). Верховний Суд має стояти на захисті прав усіх сторін, та неухильно дотримуватися як приписів чиненого законодавства так і власної судової практики. Згідно з частиною третьою статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити цю скаргу без розгляду або повернути скаргу. Верховний Суд має визнати, що подання ОСОБА_1 касаційної скарги в такій редакції є виявом неповаги до суду, учасників справи та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим вона не може бути прийнята до розгляду Верховним Судом і підлягає поверненню на чому категорично наполягає адвокат Прокоф`єв Б.І. Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з касаційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення касаційної скарги.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі.

14 квітня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2026 року відмовлено приватному виконавцю Приходьку Ю. М., яке підписано представником Прокоф`євим Б. І., в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України). 

В ухвалі Верховного Суду від 23 березня 2026 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини

На примусовому виконанні у приватного виконавця Приходька Ю.М. знаходяться три виконавчі листи, видані Корюківським районним судом про стягнення: з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» по 1 514 грн судового збору з кожного; з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» по 3 250 грн з кожного у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу; солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 85 889,73 грн. 12 лютого 2025 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які об`єднані у зведене виконавче провадження № 77187522.

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю. М., в якій просила: 
визнати протиправними дії та бездіяльність приватного виконавця з приводу стягнення з її пенсійного рахунку в Ощадбанку грошових коштів у розмірі 8 263,38 грн; 
зобов`язати приватного виконавця негайно повернути на її рахунок в Ощадбанку стягнуті пенсійні кошти (а. с. 1-3). 

Ухвалою Корюківського районного суду від 19 вересня 2025 року указану скаргу залишено без руху через її невідповідність вимогам статей 448, 449 ЦПК України, зокрема, суд указав, що заявницею не зазначено, коли вона дізналася про порушення свого права, та не додано клопотання про поновлення пропущеного 10-денного строку з обґрунтуванням причин, тому ОСОБА_1 запропоновано протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали усунути указані недоліки (а. с. 8). 

27 вересня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася з клопотанням про приєднання до матеріалів справи копії платіжної інструкції від 27 червня 2025 року про утримання з її банківського рахунку 8 263,38 грн (а. с. 10-12).

10 жовтня 2025 року заявницею через систему «Електронний суд» скеровано заяву про відвід судді Пархомчук Т. В. (а. с. 15-16).

Ухвалою Корюківського районного суду від 14 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1. про відвід судді Пархомчук Т. В. визнано необґрунтованою. Передано заяву про відвід судді для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 КАС України (а. с. 18).

Ухвалою Корюківського районного суду від 11 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Пархомчук Т. В. відмовлено (а. с. 22).

Ухвалою Корюківського районного суду від 14 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю.М. повернуто заявниці (а. с. 27). 

Позиція Верховного Суду

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). 

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Скарга повинна містити, зокрема, дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (пункт 7 частини третьої статті 448 ЦПК України).

Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду (частини п`ята статті 448 ЦПК України).

Про прийняття скарги до розгляду суд постановляє ухвалу та повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після її прийняття до розгляду (частини шоста статті 448 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій (частина перша статті 449 ЦПК України).

Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду (частина друга статті 449 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Касаційний суд вже вказував, що:
як в доктрині, так і практиці касаційного суду, звертається увага на існування службових строків: (а) процесуальні дії суду та учасників судового процесу мають здійснюватися лише в рамках відповідних стадій судочинства, у послідовності та в межах певного часу, зокрема визначених процесуальних строків для учасників справи та строків судової діяльності, встановлених законом для суду (службові строки) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2020 року в справі № 178/14/20 (провадження № 61-9921св20)); (б) строки судової діяльності (службові строки) відрізняються від процесуальних строків за своєю сутністю. Вони не впливають на реалізацію суб`єктивних процесуальних прав сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі. Пропущення службового строку не знімає із суду обов`язку вчинити процесуальну дію або комплекс процесуальних дій (див., зокрема, Курс цивільного процесу: підручник за ред. В. В. Комарова. - Х. : Право, 2011. - С. 432). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України). Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 752/11324/14-ц (провадження № 61-11238св23));
законодавець не відносить пропуск строку на подання скарги на дії виконавця до підстав відмови у задоволенні скарги; пропуск строку на подання скарги на дії виконавця є підставою для залишення скарги без розгляду (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2025 року в справі № 361/717/13-ц (провадження № 61-153св25)).

У справі, що переглядається:
18 серпня 2025 року заявниця звернулася зі скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця;
суди при поверненні скарги вважали, що ухвалою від 19 вересня 2025 року скарга була залишена без руху з наданням скаржниці строку для усунення недоліків протягом 10 днів з моменту отримання ухвали; ухвалу про залишення скарги без руху ОСОБА_1 отримала 20 вересня 2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа;
касаційний суд підкреслює, що у разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду; тобто не потрібно залишати скаргу без руху; втім якщо суд першої інстанції залишив скаргу без руху, то для її повернення після залишення без руху в матеріалах справи мають міститися докази про отримання відповідної ухвали;
аналіз матеріалів справи свідчить, що: суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення скарги без руху 19 вересня 2025 року; суд першої інстанції відповідно до супровідного листа від 19 вересня 2025 року № 736/1003/24 засобами поштового зв`язку направив заявниці копію ухвали (а. с. 9); в справі є лише конверт з копією ухвали від 19 вересня 2025 року, який повернувся до суду першої інстанції з відміткою про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 17).

За таких обставин суди зробили неправильний висновок про повернення скарги. Тому судові рішення належить скасувати та направити справу для вирішення питання про прийняття скарги.

Аргумент касаційної скарги про неповноважний склад суду касаційний суд відхиляє з таких мотивів.

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційний суд вже вказував, що неповноважним необхідно вважати склад суду, якщо справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, строк повноважень якого закінчився; справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду; справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, який брав участь у її вирішенні; справу, яку належить розглядати колегіально, розглянуто і вирішено суддею одноособово (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року в справі № 183/4809/19 (провадження № 61-1217св22)).

Передача судової справи раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться щодо заяви та клопотання з процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу (пункт 2.3.39.10 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішення Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39). Аналіз матеріалів справи свідчить, що скарга заявниці відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 18 серпня 2025 року передана судді Пархомчук Т. В. (а. с. 8).

Щодо клопотання про повернення касаційної скарги

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини перша, друга та четверта статті 44 ЦПК України).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 3 частини другої статті 44 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що:
«учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Велика Палата Верховного Суду переконана, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті).
З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України».
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що підстави кваліфікувати подання касаційної скарги заявниці як зловживання відсутні. Тому в задоволенні клопотання належить відмовити.

Щодо клопотання про постановлення окремих ухвал 

Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу (стаття 420 ЦПК України).

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення (частина десята статті 262 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України). Отже, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

Аналіз касаційної скарги свідчить, що підстави для постановлення окремої ухвали заявницею не обґрунтовані, і таких обставин касаційний суд не виявив. Тому у задоволенні клопотання про постановлення окремих ухвал належить відмовити.

Щодо розподілу судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України). 

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що:
«згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц. У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат». Тому з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з чим, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття скарги.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича про повернення касаційної скарги відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал відмовити.

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 року, постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 січня 2026 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття скарги ОСОБА_1 .

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції ухвала Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2025 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 21 січня 2026 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко