Справа № 303/3365/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

20.05.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Пархоменка М.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Мукачівського міськайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Відповідно до постанови суду, водій ОСОБА_1 02.05.2025 року о 08:44 годині, в м. Мукачево по вул. Росвигівська, 3, керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSAT» д/н знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію працівників поліції пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 погодився на місці зупинки. При проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер, тест №1258, було визначено, що водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат – 0,67 % проміле, з результатом згідний. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9 „А” ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Пархоменко М.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у матеріалах справи міститься «акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів», який не містить підпису особи, яка його склала, отже документ, який не містить підпису посадової особи, не може бути належним доказом у справі про адміністративне правопорушення. При цьому зазначає, що дані за результатами складання вказаного акту, були використані при складанні відносно ОСОБА_1 «Протоколу про адмінправопорушення», таким чином акт огляду та протокол не може вважатися допустимими доказами, оскільки не містять підпису посадової особи. Звертає увагу, що перед проведенням огляду ОСОБА_1 працівниками поліції, всупереч вимогам інструкції з експлуатації технічного приладу не було проведено контрольний забір повітря, що також призвело до отримання недостовірних результатів огляду.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Пархоменко М.В. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце судового засідання, при цьому не повідомили суд про поважність причин їх неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали, що згідно вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №317677 від 02.05.2025 року, вбачається, що в цей же день о 08:44 годині, в м. Мукачево по вул. Росвигівська, 3, водій  ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSAT» д/н знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т/з із застосуванням алкотесту Драгер. Результат 0,67 проміле, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи. Своїми підписами в протоколі ОСОБА_2 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, однак пояснення відповідно до ст.63 Конституції відмовився не надати.
Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №317677 від 02.05.2025 року, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №4631652 від 02.05.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння від 02.05.2025 за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820; роздруківкою результатів тестування №1258 від 02.05.2025 року, з показником 0,67 проміле, що підтверджує факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, та дослідженим відеозаписом вчиненого правопорушення.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.
Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апелянта, який категорично заперечив вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.
Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські були упереджені при проведенні тестування та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що до апеляційної скарги сторона захисту не приєднала жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейські діяли всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування, при проведенні тестування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівників поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейські при виконанні своїх функціональних обов`язків діяли у межах наданих їм повноважень.
Твердження апелянта про те, що у матеріалах справи міститься «акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів», який не містить підпису особи, яка його склала, отже документ, який не містить підпису посадової особи, не може бути належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, а дані за результатами складання вказаного акту, були використані при складанні відносно ОСОБА_1 «Протоколу про адмінправопорушення», не є слушними, оскільки у вказаному Акті, а саме у графі: Посада, найменування підрозділу НП України, спеціальне звання, П.І.Б. особи, яка склала акт: чітко вказано, ким проведено даний огляд, наявність підпису там не вимагається.
За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи адвоката Пархоменко М.В. про те, що акт огляду та протокол не може вважатися допустимими доказами, оскільки не містять підпису посадової особи.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським управління патрульної поліції в Закарпатській області сержантом поліції Гафинець В.В. з дотриманням вимог ст. 254 КУпАП, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, та підписаний ним.
Посилання захисника на нездійснення контрольного задуву газоаналізатора в даному випадку не впливає на встановлений результат, оскільки зафіксовано перевищення допустимої норми більш ніж у три рази, що самим ОСОБА_1 не заперечувалося, а це дає підстави для висновку, що встановлений результат збігається з його станом сп`яніння.
На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена наявними у справі письмовими доказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги сторони захисту зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, як штраф, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.
Застосований судом першої інстанції до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нею аналогічних правопорушень.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість постанови суду є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пархоменка М.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага