ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1831/26 Справа № 192/1280/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О.О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Мулька Анатолія Володимировича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю в режимі відеоконференції:
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 
захисника Мулька А. В.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції 05 травня 2026 року о 21 год. 00 хв. по вул. Юбкіна в с. Аполлонівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 керував автомобілем DAEWOO NEXIA, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: надто розширені зіниці очей, які не реагують на світло, бліде обличчя, порушення мови, на вимогу працівника поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку для встановлення стану наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що у порушення ч. 4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не роз?яснено у повному обсязі її права і обов?язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення посадовою особою не зазначено підпункт пункту 2.9 ПДР, який порушив ОСОБА_1 , і тим самим не надана правова кваліфікація протиправних дій водія.Тобто дії водія ОСОБА_1 були кваліфіковані посадовою особою без визначення конкретного правопорушення, котрі зазначені в підпунктах п 2.9 ПДР.
Звертає увагу, що сам відеофайл, котрий міститься в матеріалах справи, не має відображення керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а саме автомобілем. Посадова особа органів поліції не відсторонювала ОСОБА_1 від керування транспортного засобу, акту про відсторонення водія від управління т/з не надала. 
Вказує, що в судовому засіданні суду першої інстанції із показів свідків було встановлено, що автомобілем у той день керувала інша особа, а не ОСОБА_1 ( якому належить транспортний засіб ), але коли підійшли працівники поліції автомобіль взагалі був на стоянці, він не рухався, навіть не працював двигун.
Факту руху автомобіля матеріали справи не містять, тому відсутні докази, які б вказували на наявність будь-яких ознак правопорушення, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.
ОСОБА_1  під час судового засідання апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.
Стосовно обставин події правопорушення пояснив, що 05 травня 2026 року о 21 год. 00 хв. по вул. Юбкіна в с. Аполлонівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області він дійсно відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння на вимогу працівника поліції, проте факт керування транспортним засобом заперечував. 
Мотиви апеляційного суду.
Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги апеляційний суд доходить наступних висновків. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 658135 від 05 травня 2026 року, з якого вбачаються обставини вчинення адміністративного правопорушення, дата і місце вчинення;
- матеріалами відеозапису огляду на стан наркотичного сп`яніння від 05 травня 2026 року, згідно якого ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції не погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, факт керування транспортним засобом не заперечував, надавати будь-які пояснення відмовився;
- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7144571 від 05 травня 2026 року, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме за керування 05 травня 2026 року о 21 год. 00 хв. по вул. Юбкіна в с. Аполлонівка, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області, автомобілем DAEWOO NEXIA, номерний знак НОМЕР_1 , з номерним знаком, який не освітлений в темну пору доби. Дану постанову ОСОБА_1 не оспорював, і як пояснив в суді першої інстанції, штраф сплатив.
Надані докази були досліджені апеляційним судом. 
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що матеріали справи не містять жодних належних, достовірних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Проте, зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, зважаючи на наступне.
Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Пунктом 27 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» визначено, що керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 404/4467/16-а зазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Розглядаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходить із того, що під керуванням транспортним засобом розуміється умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.
Обставина керування особою транспортним засобом обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Долучений до матеріалів справи відеозапис хоча і не містить фіксування керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що сталося 05 травня 2026 року о 21 год. 00 хв. по вул. Юбкіна в с. Аполлонівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області, проте містить інформацію про те, що під час розмови з інспектором поліції після повідомлення причин зупинки транспортного засобу, повідомлення ознак сп`яніння та пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Згідно відеозапису у працівників поліції були наявні підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки у нього були виявлені характерні ознаки такого стану, а саме: надто розширені зіниці очей, які не реагують на світло, бліде обличчя, порушення мови.
Також з даного відеозапису встановлено, що працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак останній від проходження такого огляду відмовився. Вказана обставина узгоджується зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.
Таким чином, відеозапис об`єктивно містить обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
На думку апеляційного суду, долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності, та містить фіксацію подій, що підтверджує обставини, викладені та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. За допомогою засобів відеозапису поліцейськими зафіксовані обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що спростовує твердження захисника. 
Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено підпункт пункту 2.9 ПДР, який порушив ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 інкримінується порушення п.2.5 ПДР України, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Що ж стосується посилання захисника про те, що  ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, то слід зазначити, що вказані доводи не є тією безумовною підставою для визнання дій  ОСОБА_1 такими, що не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.
Крім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу того, що в судовому засіданні суду першої інстанції із показів свідків було встановлено, що автомобілем у той день керувала інша особа, а не ОСОБА_1 ( якому належить транспортний засіб ), але коли підійшли працівники поліції автомобіль взагалі був на стоянці, він не рухався, навіть не працював двигун, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення свідків, оскільки вони не бачили ні факту спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , ні факту, які саме дії вчиняв ОСОБА_1 після того, як вони зайшли до будинку, з чим також погоджується апеляційний суд. До того ж, варто зауважити, що на відеозаписі відсутні будь які особи під час спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції. 
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.
Відтак, вимога працівників поліції  ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. 
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що  ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і такими, що не впливають на законність прийнятого по суті рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Будь-які інші доводи апелянта сприймаються судом, як спроба уникнути відповідальності, оскільки об`єктивних доказів, які могли б спростувати причетність  ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1 є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а відтак оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Мулька Анатолія Володимировича залишити без задоволення.
Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун