КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8297/2026
Справа № 382/1755/25

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

29 квітня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Нарольського М.М. в м. Яготин 20 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 104098450 від 07 травня 2021 року в розмірі 78182,86 грн., понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та правову допомогу в розмірі 7000 грн.
Позов мотивував тим, що 07 травня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 104098450 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. У кредитному договорі сторони дійшли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов кредитного договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 21980 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 142 від 13 липня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача.
04 червня 2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників б/н за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року від ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 78182,86
Зазначив, що ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та позивач не здійснювали нарахування за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором.
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позову становить 78182,86 грн. та складається з 21980 грн. заборгованості по тілу кредиту, 56202,86 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 104098450 від 07 травня 2021 року в розмірі 78182,86 грн., понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та правову допомогу в розмірі 2000 грн.
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 27 січня 2026 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, просив скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, від 23 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, вказував, що як вбачається з кредитного договору, а саме п. 1.2 договору, кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, зазначений термін визначений і у додатку № 1 до договору. Отже, після завершення строку кредитування нарахування будь-яких процентів за договором про надання фінансового кредиту припиняється.

Від позивача ТОВ «Юніт Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, наводив власні спростування доводів апеляційної скарги.
Щодо правомірності нарахування процентів за кредитним договором, пояснював, що нарахування здійснюється на підставі положень договору, з якими відповідач був ознайомлений до укладення договору, включаючи порядок та розмір нарахування відсотків. Факт ознайомлення та згоди з умовами відповідач підтвердив шляхом підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Пояснював, що відповідно до кредитного договору № 104098450 від 07 травня 2021 року сторони погодили наступні умови:
Згідно п. 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі «Дисконтний період»). У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту.
Відповідно до п. 1.4.1 договору виключно на період строку, визначеного в п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 211,70 % річних, що становить 0,58 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
Нарахування відсотків за дисконтною ставкою відбувалось за наступною формулою: 21980 * 0,58/100 = 127,48 грн. здійснювалось нарахування процентів з 07 травня 2021 року по 06 червня 2021 року, що вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно п. 1.4.2 договору, за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 539,61 грн., що становить 1,48 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті.
10 червня 2021 року первісним кредитором було здійснено перерахунок за п. 1.4.3 договору. У випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за дисконтною та індивідуальною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з урахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3 цього договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший, ніж 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.
Пунктом 1.7.2 договору визначено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 % річних, що становить 2,30 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Пояснював, що нарахування відсотків відбувалось наступним чином: 21980 грн. * 2,30/100 = 505,54 грн. у період з 07 червня 2021 року по 03 вересня 2021 року, що вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 142 від 13 липня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 51894,78 грн. Подальше нарахування за кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» не здійснювало, сума, яку відображено у розрахунку заборгованості, підготовленому наступним кредитором, є відображенням зарахування заборгованості на рахунок компанії за кредитним договором. Таким чином, алгоритм нарахування заборгованості узгоджений кредитним договором, і у підсумку загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором на момент подачі позовної заяви становить 78182,86 грн.
Зокрема, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості, створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Дані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти, яким чином отримано результат відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України. Вищезгадані розрахунки підпадають під ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити для первинних документів. Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року № 219/7527/16 визнає, що розрахунок заборгованості, разом з іншими суміжними документами, може бути належним доказом існування заборгованості. 
Звертав увагу, що в розрахунках заборгованості, наданих попередніми кредиторами, наявне балансове списання, що жодним чином не пов`язане з поверненням боржником коштів. Отже, графа «Сплачено» у розрахунках заборгованості, наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», є відображенням списання боргу відповідача з рахунків компанії, проте не фактичну сплату заборгованості боржником.
Наголошував, що умови кредитного договору відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема при укладенні договору відповідачу надано в повному обсязі всю необхідну інформацію щодо умов кредитування, розміру загальної вартості кредиту, його вартісну величину. Підписавши кредитний договір, позичальник надав згоду на сплату всіх зазначених у ньому платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані.
Звертав увагу на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якою встановлено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, що корелює зі ст. 599 ЦК України про те, що зобов`язання діятиме, допоки не буде виконане.
Посилався на правові висновки Верховного Суду, який посилався на Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року у справі №3-188/2020 (455/20) про те, що приписи частини другої статті 625 ЦК України, першого речення частини першої статті 1050 ЦК України та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі). Таким чином, рішенням Конституційного Суду України встановлено, що в аспекті порушених у конституційній скарзі питань припис першого речення ч. 1 ст. 1050 ЦК України не обмежує права банку на отримання процентів як плати за користування кредитом, не спричиняє негативних наслідків для права банку на ведення підприємницької діяльності, а тому є конституційним. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 07 травня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір № 104098450 в електронній формі шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором (а. с. 35 - 37).
За умовами п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 21980 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених в цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно п. 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі «Дисконтний період»). 
Згідно п. 1.3 договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
Згідно п. 1.4 договору за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язується сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.4.1 виключно на період строку, визначеного в п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 211,70 % річних, що становить 0,58 % від суми кредиту за кожний день користування ним; 1.4.2 за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 539,61 % річних, що становить 1,48 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним. п. 1.4.3 у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами та базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з урахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3 цього договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший, ніж 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.
Згідно п. 1.5 договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу), з урахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3 цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Згідно п. 1.6 договору основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі, якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з урахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п. 1.7 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати, визначеної за правилами п. 1.7.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору. 
Згідно п. 1.7 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору на наступних умовах): 1.7.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; 1.7.2 з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 % річних, що становить 2,30 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Згідно п. 1.8 договору проценти, в розмірі, визначеному п. 1.4 та 1.7.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником.

Додатком до договору про від 07 травня 2021 року № 104098450 є графік платежів, яким передбачено, що термін платежу - 06 червня 2021 року, сума кредиту 21980 грн., нараховані проценти 3824,40 грн., до сплати разом 25804,40 грн. (а. с. 37 зворот).

Згідно платіжної інструкції від 07 травня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініційовано платіжну операцію у вигляді безготівкового переказу грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 21980 грн., для зарахування на платіжну картку НОМЕР_1 , з відміткою про проведення банком операції 07 травня 2021 року (а. с. 13).
Згідно довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 23 травня 2025 року, на виконання кредитного договору від 07 травня 2021 року № 104098450 кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платника АТ «КБ «Глобус» платіжної інструкції, надавачем платіжних послуг отримувача є АТ КБ «ПриватБанк», рахунок/платіжна карта отримувача НОМЕР_1, сума платіжної операції 21980 грн., дата проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг: 07 травня 2021 року 15:50:22 (а. с. 92).
Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 07 вересня 2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 . До листа долучено виписку з рахунку ОСОБА_1 за період з 07 травня по 12 травня 2021 року (а. с. 119 - 120).

28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1. Договору) (а. с. 72 - 77).
28 листопада 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в іншій редакції, а саме, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а. с. 77 зворот). 31 грудня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, а також погодили продовження строку дії договору до 31 грудня 2021 року (а. с. 78 - 82). 31 грудня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої погодили продовження строку дії договору до 31 грудня 2022 року (а. с. 83). 31 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої погодили продовження строку дії договору до 31 грудня 2023 року (а. с. 83 зворот). 31 грудня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої погодили продовження строку дії договору до 31 грудня 2024 року (а. с. 84).
Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 13 липня 2021 року № 142, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписали цей реєстр прав вимог про те, що на умовах договору клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором № 104098450 від 07 травня 2021 року (а. с. 70).

05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01 (а. с. 63 - 67).
Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 03 серпня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжили строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно (а. с. 67 зворот). 30 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжили строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно (а. с. 68).
Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 30 травня 2023 року № 9, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» на виконання договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року підписали цей реєстр прав вимог про те, що на умовах договору клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором № 104098450 від 07 травня 2021 року (а. с. 61).

04 червня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, п. 1.1 розділу 1 якого передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 і є невід`ємною частиною договору (а. с. 55 - 59).
Згідно витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором № 104098450 від 07 травня 2021 року (а. с. 53).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 104098450 від 07 травня 2021 року, який здійснений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості на момент відступлення права вимоги становила 21980 грн. за тілом кредиту та 29914,78 грн. за нарахованими відсотками (а. с. 46).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 104098450 від 07 травня 2021 року, який здійснений ТОВ «Таліон Плюс», сума заборгованості на момент відступлення права вимоги ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» становила 21980 грн. за тілом кредиту та 56202,86 грн. за нарахованими відсотками (а. с. 45).
На а. с. 44 знаходиться документ під назвою «Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 104098450 ПІБ: ОСОБА_1 », складений та підписаний директором ТОВ «Юніт Капітал», у якому зазначено, що заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором № 104098450 від 07 травня 2021 року станом на 25 червня 2025 року складає 78182,86 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 21980 грн. та простроченою заборгованістю за процентами 56202,86 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Так, судом встановлено, що встановлено, що 07 травня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису кредитний договір № 104098450, на виконання умов якого первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано на карту ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 21980 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує, що відповідачем не заперечуються обставини укладення кредитного договору, отримання коштів та наявності заборгованості, а доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування неправомірності нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування.

Задовольняючи позов ТОВ «Юніт Капітал» у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати проценти від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит. ОСОБА_1 порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим за цим договором виникла прострочена заборгованість, не надав доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, в зв`язку з чим суд визнав його достовірним. 

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Визначаючи підстави позову, як елементи його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161 гс19) зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 204/5103/21, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, та суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, не перевірив всіх обставин справи, не дослідив наявні у матеріалах справи докази (розрахунки заборгованості) та не перевірив обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом за період нарахування процентів відповідно до цих розрахунків.

Так, перевіряючи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 травня 2021 року № 104098450, апеляційний суд враховує, що строк кредитування за договором сторонами визначений 30 днів (п. 1.2 договору). Така ж інформація зазначена в графіку розрахунку, що є додатком до кредитного договору, яким передбачено, що 06 червня 2021 року підлягало поверненню тіло кредиту в розмірі 21980 грн., проценти за користування кредитом 3824,40 грн., всього 25804,40 грн. (а. с. 37 зворот).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Разом із тим, згідно розрахунків заборгованості, долучених до позовної заяви, вбачається, що проценти за користування кредитом зі строком користування до 06 червня 2021 року продовжували незаконно нараховуватися після закінчення строку основного зобов`язання.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача процентів, нарахованих за межами 30 днів кредитування, що визначено договором, позивач у позові та у відзиві на апеляційну скаргу посилався на факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, і що відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився на такі умови нарахування процентів.

При цьому позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк, в даному випадку після спливу 30 днів кредитування, свідчить не про продовження строку договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Докази волевиявлення ОСОБА_1 на продовження строку дії кредитного договору в матеріалах справи відсутні.

Як наслідок, п. 1.4.3 договору визначено відповідну процентну ставку 1,70 % в день у межах нового строку кредиту у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів. 

Зі змісту вказаних положень договору вбачається, що зазначені проценти договір пов`язує з неповерненням у встановлений договором строк кредитних коштів, а відтак по суті це є санкцією для позичальника.

Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не заявляв вимоги про стягнення грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитними коштами, після спливу 30 днів кредитування стягнуті судом першої інстанції з відповідача безпідставно, а отже у зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягали.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якою встановлено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, що корелює зі ст. 599 ЦК України про те, що зобов`язання діятиме, допоки не буде виконане, а також на Рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020 (455/20), яким визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, враховуючи наступне.

Так, у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду врахувала Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року у справі № 3-188/2020(455/20) та зазначила, що обґрунтування Рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16. Саме тому, що частина друга статті 625 та частина перша статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін).

Крім того, у Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Здійснюючи розрахунок заборгованості відповідача, апеляційний суд враховує, що за період 30 днів користування позикою в розмірі 21980 грн., згідно графіку розрахунків, погодженого ОСОБА_1 з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідачем мало бути сплачено 3824,40 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором від 07 травня 2021 року № 104098450 станом на час звернення з даним позовом становив 21980 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3824,40 грн. заборгованості за відсотками, всього 25804,40 грн., і саме в даному розмірі заборгованість підлягала стягненню з нього на користь позивача.

За даних обставин, судові витрати, понесені ТОВ «Юніт Капітал» під час розгляду справи в суді першої інстанції, підлягають відповідному зменшенню пропорційно до позовних вимог, задоволених на 33 % - витрати на правничу допомогу до 660 грн., а судовий збір до 799,39 грн.

Перевіряючи наявність обов`язкових підстав для скасування судового рішення, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд враховує, що у заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 повідомляв, що не отримував судових повісток і справу розглянуто у його відсутності.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що судова повістка, направлена ОСОБА_1 , якою він повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, була повернута до суду з відміткою Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_1 вважається таким, що повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.

Виходячи із вищевикладеного, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову в повному обсязі здійснені в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 104098450 від 07 травня 2021 року в розмірі 25804,40 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 660 грн., а також судовий збір в розмірі 799,39 грн.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає із наведених вище підстав.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 3633 грн., і оскільки за наслідками апеляційного перегляду скаргу задоволено на 67 %, з позивача на користь відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 2434,11 грн. судового збору пропорційно задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (м. Київ б-р. Л.Українки 34 оф. 333 код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором № 104098450 від 07 травня 2021 року в розмірі 25804,40 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 660 грн., а також судовий збір в розмірі 799,39 грн.
В решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2434,11 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.