РІШЕННЯ
Іменем України

02 червня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/80/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Соколенко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження господарську справу
за позовом: Чернігівської окружної прокуратури
14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 1, код ЄДРПОУ 0291011426
в інтересах держави в особі: 
позивача: Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області
вул. Свиридовського, 54, с. Новий Білоус, Чернігівського району, Чернігівська обл., 15501
код ЄДРПОУ 04411898
до відповідача-1: ОСОБА_1 
АДРЕСА_1 
РНОКПП НОМЕР_1 
до відповідача-2: Фермерського господарства «Роїщанське»
вул. Молодіжна, 7, с. Роїще, Чернігівський район, Чернігівська область, 15520
код ЄДРПОУ 40093939
до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська
індустріальна молочна компанія»
вул. Садова, 6, с. Шибиринівка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15515
код ЄДРПОУ 34832050
про зобов`язання повернути земельну ділянку

представники учасників справи:
прокуратури: Лепська Н.П.
позивача: не прибув
відповідачів-1,2: Столяренко О.В.
відповідача-3: не прибув 

Дії суду щодо розгляду справи. 
Чернігівською окружною прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про зобов`язання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), Фермерського господарства «Роїщанське» (ЄДРПОУ 40093939), Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська індустріальна молочна компанія» (ЄДРПОУ – 34832050) повернути Новобілоуській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області (ЄДРПОУ – 04411898) земельну ділянку з кадастровим номером 7425587700:05:000:4008 площею 93,1384 га, розташовану в адміністративних межах Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.
Ухвалою суду від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10.03.2026; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання, що підтверджено довідками про доставку електронного листа до електронних кабінетів прокурора, позивача та відповідача-3 в ЄСІТС 09.02.2026 о 18:20 та рекомендованими повідомленнями №R068059957230 та №R068059955091 про вручення 18.02.2026 та 19.02.2026 поштового відправлення відповідачу-1 та відповідачу-2.
04.03.2026 від відповідача-1 надійшов відзив на позов.
05.03.2026 від позивача надійшли пояснення по справі, в яких позивач просить розглядати справу за відсутності представника Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за наявними у справі матеріалами. 
09.03.2026 від прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача-1.
Відзив на позов, письмові пояснення та відповідь на відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з їх урахуванням. 
Клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника судом задоволено.
У підготовчому засіданні 10.03.2026 суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 07.04.2026.
13.03.2026 від відповідача-3 надійшов відзив на позов.
17.03.2026 від прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача-3, в якій прокурор, зокрема, зазначив, що відзив на позовну заяву поданий відповідачем-3 з порушенням встановленого судом строку для його подання.
Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить Відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. 
Ухвалою суду від 09.02.2026 встановлено відповідачу строк, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для надання суду відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, з одночасним надісланням позивачам копій відзиву та доданих до нього документів та наданням суду доказів такого направлення.
Згідно з довідкою про доставку електронного листа ухвала про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача-3 в ЄСІТС 09.02.2026 о 18:20.
Відтак, з огляду на наведені вище норми, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву у строк до 25.02.2026 (включно).
Натомість, відзив на позов сформовано відповідачем у підсистемі Електронний суд лише 13.03.2026, тобто з пропуском встановленого судом строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 
Відповідачем-3 заяви про продовження строку для подання відзиву на позов не подано. 
Враховуючи те, що відзив на позов подано відповідачем не у встановлений судом строк, заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для подання такої заяви по суті з обґрунтованими поясненнями щодо поважності причин несвоєчасного його подання відповідачем-3 не подано, суд не прийняв поданий відповідачем-3 відзив на позовну заяву, а спір вирішується без його урахування.
26.03.2026 від відповідача-1 надійшли пояснення по справі.
30.03.2026 від прокуратури надійшли заперечення на пояснення відповідача-1.
Пояснення відповідача-1 та заперечення прокурора на пояснення долучено судом до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 07.04.2026 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.05.2026
У судовому засіданні 12.05.2026 суд задовольнив клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи та відклав розгляд справи на 21.05.2026.
15.05.2026 від відповідача-1 надійшла заява про застосування строків позовної давності. в якій відповідач-1 зазначає, що вимога щодо повернення земельної ділянки саме як негаторний позов не відповідає нормам діючого законодавства, і в цьому випадку повинна застосовуватися загальна позовна давність. 
Суд заяву про застосування строків позовної давності прийняв до розгляду.
15.05.2026 від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Суд заяву задовольнив.
19.05.2026 від прокуратури надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, які долучено до матеріалів справи.
У запереченнях прокурор вказує, що доводи відповідача-1, викладені у заяві, є безпідставними та необґрунтованими, строк позовної давності прокурором та позивачем не пропущено, порушене право держави підлягає захисту у судовому порядку.
У судовому засіданні 21.05.2026 суд оголосив перерву до 02.06.2026.
28.05.2026 від відповідача-1 пояснення на заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, які долучено до матеріалів справи.
29.05.2026 від відповідача-3 надійшла заява про застосування строків позовної давності в якій зазначає, що строк позовної давності починається з дати коли Договір було зареєстровано 03.02.2016. Позивач знав про існування договору оренди та відповідно суборенди, отримував та отримує орендну плату у відповідності до договору оренди. На час укладення та виконання договору оренди органи прокуратури були наділені всіма повноваженнями представництва інтересів в суді держави.
Заява прийнята судом до розгляду. У заяві відповідач-3 просить розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Чернігівська індустріальна молочна компанія».
Суд заяву про застосування строків позовної давності прийняв до розгляду, клопотання про розгляд справи без участі його представника - задовольнив.
У судовому засіданні 02.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).
Позиції учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 11.01.2016 № 25-158/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» Симончуку О.В. у користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства передано земельну ділянку з кадастровим номером 7425587700:05:000:4008 площею 93,1384 га без проведення процедури продажу права оренди на неї на земельних торгах. На момент отримання Симончуком О.В. спірної земельної ділянки ним вже було створено Фермерське господарство «Роїщанське» (02.11.2015) та впродовж 2015 року набуто право оренди на інші земельні ділянки для ведення фермерського господарства, тому спірна земельна ділянка могла бути отримана лише юридичною особою (ФГ «Роїщанське») та виключно на земельних торгах, а не Симончуком О.В, як фізичною особою за спрощеною процедурою.
Симончуком О.В. укладено договір оренди спірної земельної ділянки за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці 2 частини другої статті 134 ЗК України, без дотримання конкурентних засад, вказаний правочин спрямований на незаконне заволодіння земельними ділянками державної власності та згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним. Наявні правові підстави для зобов`язання відповідачів повернути у комунальну власність Новобілоуської об`єднаної територіальної громади в особі Новобілоуської сільської ради спірну земельну ділянку у порядку ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України.
Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просить позов задовольнити. 
Відповідач-1 проти позову заперечує, зазначаючи, що дією відповідачів не порушено норми чинного законодавства. ОСОБА_1 надав належні документи для отримання земельної ділянки в користування, передбачені на той час нормами чинного законодавства, ГУ Держгеокадастру видав накази в межах своїх повноважень, договір оренди укладено з дотриманням норм Закону України «Про оренду землі». Аукціон не проводився, оскільки абз. 16 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час звернення ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області), було передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них передачі громадянам земельних ділянок, зокрема, для ведення фермерського господарства. У Земельному кодексі України не встановлено жодних обмежень щодо кількості земельних ділянок, які можуть бути отримані фізичними особами в оренду. У випадку створення громадянином Фермерського господарства законодавство одночасно не обмежує заявника у праві та не забороняє звертатися до органу державної влади, як громадянин. Статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» визначаються додаткові вимоги до змісту заяви фізичної особи для отримання в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства в порівнянні з вимогами, зазначеними статтею 123 ЗК України. Закон не містить підстав для відмови з задоволенні відповідної заяви особи, такі підстави визначені ст. 123 ЗК України.
Прокурором не обґрунтовано необхідності його втручання у правовідносини, які виникли у зв`язку з передачею земельної ділянки в оренду громадянину України ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.
Спірний договір є оспорюваним. Вимога щодо повернення земельної ділянки саме як негаторний позов не відповідає нормам діючого законодавства.
Відповідач-2 своїм правом на подання відзиву не скористався, відзиву у встановлений судом строк не надав.
Суд не прийняв поданий відповідачем-3 відзив на позовну заяву у зв`язку з пропуском процесуального строку, встановленого для його подання. 
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Обставини справи встановлені судом. 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 11.01.2016 № 25-158/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» Симончуку Олександру Володимировичу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства на території Рудківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та надано в оренду земельну ділянку площею 93,1384 га (кадастровий номер 7425587700:05:000:4008) для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 7 (сім) років, розташовану на території Рудківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.
02.02.2016 між ОСОБА_1 (Орендар) та Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (Орендодавіець) укладено договір оренди землі (далі – Договір оренди), згідно з п.1, 2 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) кадастровий номер 7425587700:05:000:4008 загальною площею 93,1384 га, в тому числі рілля – 88,8351 га, пасовища – 4,3033 га, яка знаходиться на території Рудьківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.
Договір укладено на 7 років (п.8 Договору оренди).
Додатковою угодою від 15.04.2020 до договору оренди сторонами внесено зміни до п. 8 Договору оренди щодо терміну його дії та визначено, що останній укладений строком на 17 років, тобто до 02.02.2033.
Згідно з актом приймання-передачі об`єкта оренди від 03.02.2016, підписаним сторонами, Орендодавець передав, а Орендар прийняв у своє користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер 7425587700:05:000:4008 загальною площею 93,1384 га, яка знаходиться на території Рудьківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 7-ОТГ від 25.11.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 25.11.2020, передано Новобілоуській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області у комунальну власність Новобілоуської об`єднаної територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2254,3021 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Новобілоуської об`єднаної територіальної громади, у тому числі земельну ділянку площею 93,1384 га (кадастровий номер 7425587700:05:000:4008), розташовану на території Рудківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.
Право власності Новобілоуській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 14.05.2021.
04.01.2021 між ОСОБА_1 (Орендар) та ТОВ «Чернігівська індустріальна молочна компанія» (Суборендар) укладено договір суборенди землі (далі – Договір суборенди), згідно з п.1.1. 2.1. 2.2. якого Орендар надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 93,1384 га, кадастровий номер 7425587700:05:000:4008, сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Рудківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (Новобілоуська об`єднана територіальна громада Чернігівського району Чернігівської області).
Строк дії Договору суборенди становить не довше терміну дії Договору оренди (п.3.1. Договору суборенди).
Згідно з актом приймання-передачі об`єкта суборенди, підписаним сторонами, Орендар передав, а Суборендар прийняв у своє користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер 7425587700:05:000:4008 загальною площею 93,1384 га, яка знаходиться на території Рудьківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (Новобілоуська об`єднана територіальна громада Чернігівського району Чернігівської області).
Прокурор зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 7425587700:05:000:4008 передана ОСОБА_1 з порушенням вимог земельного та цивільного законодавства. 
Так, згідно інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що ОСОБА_1 упродовж 2015 року (до отримання спірної земельної ділянки) отримав значну кількість земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Чернігівської області, загальна площа яких понад 370 га. а саме:
- на території Малодівицької ОТГ Прилуцького р-ну земельні ділянки з кадастровими номерами: № 7424186600:02:000:0999 площею 12,143 га, № 7424186600:02:000:0858 площею 39,0093 га, № 7424186600:02:000:0997 площею 17,6251 га, № 7424186600:02:000:0998 площею 19,2662 га (Петрівський с/о) – речове право оренди зареєстроване 04.02.2015;
- на території Шибиринівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської ОТГ Чернігівського району земельні ділянки з кадастровими номерами № 7425589900:04:000:2008 площею 40,9413 га, № 7425589900:05:000:2010 площею 31,4558 га, № 7425589900:07:000:2005 площею 38,0426 га, № 7425589900:08:000:2012 площею 18,7683 га, № 7425589900:06:000:2025 площею 8,5826 га, № 7425589900:05:000:2008 площею 12,0738 га, № 7425589900:05:000:2009 площею 27,8742 га, № 7425589900:08:000:2013 площею 27,5556 га, № 7425589900:06:000:2024 площею 10,3975 га, № 7425589900:06:000:2023 площею 7,3202 га, № 7425589900:06:000:2022 площею 17,2003 га – речове право оренди земель зареєстроване 02.09.2015;
- на території Ріпкинської ОТГ земельні ділянки з кадастровими номерами: №7424480400:07:001:0152 площею 19,468 га, №7424480400:03:001:0162 площею 17,5126 га, № 7424480400:05:001:0255 площею 18,0286 га (Великовіський с/о) речове право оренди земель зареєстроване 04.11.2015.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань після укладення договорів на вищезазначені земельні ділянки ОСОБА_1 02.11.2015 зареєстровано фермерське господарство «Роїщанське» (код ЄДРПОУ 40093939).
Прокурор вказує, що ОСОБА_1 будучи засновником ФГ не мав права поза конкурсом отримувати земельні ділянки для ведення фермерського господарства та зобов`язаний їх повернути у володіння та розпорядження Новобілоуської сільської ради.
Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі. 
Статтею 1 Закону України “Про прокуратуру” встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. 
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): 
“Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”. 
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. 
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.
Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). 
Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України “Про прокуратуру”.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави” висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). 
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття “інтереси держави” має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. 
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Частина четверта статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. 
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у зв`язку із невиконанням нею своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді. 
З урахуванням ст. ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак, первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада – жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до законодавства здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Статтею 172 Цивільного кодексу України передбачено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.
Таким чином, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її імені та в інтересах (громади) виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.
Відповідно до пункту 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції місцевих рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин .
Частиною 5 ст. 60 цього ж Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Таким чином, Новобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області є органом місцевого самоврядування, представляє Новобілоуську об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.
Чернігівською окружною прокуратурою листом від 11.12.2025 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Чернігівську обласну раду про виявлені порушення та з проханням надати інформацію про здійснені заходи щодо повернення у комунальну власність територіальної громади спірної земельної ділянки.
Листом Новобілоуської сільської ради Чернігівського району від 25.12.2025 №02-20/1169 надано інформацію про те, що сільською радою не вживалися і не плануються заходи спрямовані на усунення перешкод у використанні та розпорядженні радою вищевказаною земельною ділянкою та повернення її законному власнику.
Відтак позивач особисто підтвердив нездійснення жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про її бездіяльність щодо захисту інтересів держави.
Отже, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є компетентним органом у спірних правовідносинах, і у разі виявлення порушень законодавства має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів, однак цього не зробив і не збирається робити.
Зважаючи на викладене та виходячи із предмету і підстав позову, сформульованих прокурором, суд доходить висновку, що він правильно визначив Новобілоуську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області позивачем, оскільки він є компетентним органом, втім не звернувся до суду з позовом з метою захисту порушених інтересів держави.
У порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про повернення спірної земельної ділянки. 
За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду. 
Нормативно-правове обґрунтування та оцінка аргументів. Висновки суду.
Відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Земельним кодексом України (далі – ЗК України), Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.
Частиною першою статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з ч.1-3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. 
Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування у тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.
За змістом частини третьої статті 134 ЗК України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34 (для сінокосіння і випасання худоби), 36 (для городництва) та 121 (для ведення фермерського господарства; для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); для індивідуального дачного будівництва; для будівництва індивідуальних гаражів) цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначений статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство". Нею передбачені процедура звернення, вимоги до змісту заяви для отримання у власність або в оренду земельної ділянки державної чи комунальної власності з метою ведення фермерського, строк розгляду такої заяви, умови щодо передання земельних ділянок лісового та водного фондів.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Таким чином, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19).
Відповідно до статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам – членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
За змістом положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство" після укладення договору користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, на конкурентних засадах через участь у торгах, а не як фізична особа – громадянин України із метою створення фермерського господарства.
З урахуванням вимог статей 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 116, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.
Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 по справі №917/1476/23, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, у постановах Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 908/1445/20, від 07.06.2023 у справі № 922/3737/19, від 14.03.2023 у справі № 922/1974/19, від 07.03.2023 у справі № 922/3108/19.
Судом встановлено, що відповідно до інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що ОСОБА_1 упродовж 2015 року отримав значну кількість земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Чернігівської області, загальна площа яких понад 370 га (речове право оренди зареєстроване 04.02.2015; 02.09.2015; 04.11.2015).
Згідно з інформацією зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію юридичної особи – Фермерське господарство «Роїщанське» проведено 02.11.2015. Номер запису 10601020000001301. Засновником фермерського господарства є ОСОБА_1 . 
Отже, станом на момент прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області наказу №25-158/14-16-сг від 11.01.2016 та отримання ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 7425587700:05:000:4008 загальною площею 93,1384 га на підставі Договору оренди від 02.02.2016, відповідачем-1 вже було створено Фермерське господарство «Роїщанське» (02.11.2015) та впродовж 2015 року набуто право оренди на інші земельні ділянки для ведення фермерського господарства, тобто вже реалізовано своє право на безоплатне отримання земельних ділянок (поза конкурсом) для ведення фермерського господарства.
Разом з тим, відповідно до наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області №25-158/14-16-сг від 11.01.2016 земельна ділянка з кадастровим номером 7425587700:05:000:4008 передана в оренду ОСОБА_1 без проведення процедури продажу права оренди на неї на земельних торгах.
За таких обставин, додатково земельні ділянки могли бути отримані ОСОБА_1 виключно на конкурсних засадах через участь у торгах, оскільки право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Так само і Фермерське господарство «Роїщанське» може отримувати додатково земельні ділянки лише на конкурентних засадах через участь у торгах.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 по справі №917/1476/23, постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц та у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 927/83/19 та від 25.03.2020 у справі № 357/2418/15-ц, 17.09.2020 у справі № 917/1416/19.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною другою статті 215 ЦК України, зокрема, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частини перша та друга).
Так, у близькій за змістом постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 зазначено, що відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19 зазначено: якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України є нікчемним.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс 19, пункт 72), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 69, 70)."
Таким чином, Верховний Суд в цій постанові та постановах від 05.02.2025 по справі №917/1476/23, від 10.01.2024 у cправі № 922/1130/23 (з посиланням на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19), сформував підхід про нікчемність договору оренди землі, згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України, укладеного без дотримання конкурентних засад, тобто спрямованого на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної або комунальної власності.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки Договір оренди між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області від 02.02.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7425587700:05:000:4008 площею 93,1384 га, за відсутності для цього підстави, визначеної в частині 2 статті 134 ЗК України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельними ділянками комунальної власності (а на момент укладання договору – державної власності), він порушує публічний порядок та згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним.
Водночас, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).
Отже, у разі, коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю.
Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про визнання недійсним спірного договору оренди землі не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки такий правочин є нікчемним в силу положень частин першої та другої статті 228 ЦК України.
У свою чергу належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.01.2023 у справі № 924/820/21, у якій, у свою чергу, врахований висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц) серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Негаторний позов – це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).
Беручи до уваги викладене, а також зважаючи на підстави та зміст позову, у наведеному випадку спосіб захисту порушеного права, який відповідає вимогам закону і є одночасно ефективним, передбачає звернення з негаторним позовом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц визначила, що залежно від фактичних обставин справи, вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов.
Тому позовна вимога до ОСОБА_1 про повернення Новобілоуській сільській раді Чернігівського району земельної ділянки у даному випадку є такою, що спрямована на усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто негаторним. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі № 922/1130/23.
Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 по справі №917/1476/23 виснував, що відсутність у орендаря та в свою чергу у суборендаря правових підстав для користування земельною ділянкою (користування землею на підставі нікчемного договору) свідчить про те, що останні використовують її незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном.
Зважаючи на підстави та зміст позову прокурора, суд зазначає, що обраний прокурором спосіб захисту (повернення спірної земельної ділянки) відповідає належному способу захисту, призводить до відновлення порушених прав держави в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та є ефективним.
Отже, позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), Фермерське господарство «Роїщанське» (код ЄДРПОУ 40093939), Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівська індустріальна молочна компанія» (код ЄДРПОУ 34832050) повернути Новобілоуській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04411898) земельну ділянку з кадастровим номером 7425587700:05:000:4008 площею 93,1384 га, розташовану в адміністративних межах Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області - підлягають задоволенню.
Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає таке.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.03.2018 у справі № 607/15489/15-ц позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
З огляду на зазначене, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом не пропущено, а тому заяви відповідача-1 та відповідача-3 про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення вимог прокурора у повному обсязі, судовий збір покладається на відповідачів по 887,47 грн з кожного.
Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
УХВАЛИВ :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), Фермерське господарство «Роїщанське» (вул. Молодіжна, 7, с. Роїще, Чернігівський район, Чернігівська область, 15520; код ЄДРПОУ 40093939), Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівська індустріальна молочна компанія» (вул. Садова, 6, с. Шибиринівка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15515; код ЄДРПОУ 34832050) повернути Новобілоуській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області (вул. Свиридовського, 54, с. Новий Білоус, Чернігівського району, Чернігівська обл., 15501; код ЄДРПОУ 04411898) земельну ділянку з кадастровим номером 7425587700:05:000:4008 площею 93,1384 га, розташовану в адміністративних межах Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.
3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (рахунок UA248201720343140001000006008, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач – Чернігівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910114) витрати на сплату судового збору у розмірі 887,47 грн.
4.Стягнути з Фермерського господарства «Роїщанське» (вул. Молодіжна, 7, с. Роїще, Чернігівський район, Чернігівська область, 15520; код ЄДРПОУ 40093939) на користь Чернігівської обласної прокуратури (рахунок UA248201720343140001000006008, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач – Чернігівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910114) витрати на сплату судового збору у розмірі 887,47 грн.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська індустріальна молочна компанія» (вул. Садова, 6, с. Шибиринівка, Чернігівський район, Чернігівська область, 15515; код ЄДРПОУ 34832050) на користь Чернігівської обласної прокуратури (рахунок UA248201720343140001000006008, банк - Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач – Чернігівська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910114) витрати на сплату судового збору у розмірі 887,47 грн.
Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. 
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст рішення складено та підписано 11.06.2026.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. 

Суддя В.В. Моцьор