ПОСТАНОВА 
Іменем України

24 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 401/2684/24
провадження № 22-ц/4809/813/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Обласне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року у складі головуючого судді Андріянової С. М.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив та рішення суду першої інстанції.
У вересні 2024 року Обласне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 3 389 грн 93 коп, втрати від інфляції в сумі 151 грн 38 коп., три відсотки річних в сумі 59 грн 80 коп. та судовий збір в сумі 3 028 грн.
В обгрунтування позову зазначено, що відповідно до відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , який користується послугами за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з індивідуальним договором від 15 липня 2014 року та згідно з індивідуальним договором приєднання від 10 березня 2022 року, позивач надавав послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги (https://dnipro-kirovograd.com.ua/) власник не вчинив дій щодо відключення від комунальної послуги. Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (далі- Методика). 
Розподіл загального обсягу спожитої послуги водопостачання між споживачами у багатоквартирному будинку щомісячно визначається відповідно до Методики. 
Зазначено, що за адресою по АДРЕСА_2 , 16 червня 2022 року встановлено комерційний засіб обліку.
Таким чином, споживачам здійснюється розподіл обсягів спожитих послуг у будівлі відповідно до Методики. Відтак, споживачі повинні вносити плату за комунальні послуги, щомісяця в порядку та строки, визначені договором. 
Проте, відповідач, в порушення ст. ст. 9, 14, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 37 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690, станом на 01 вересня 2024 року має заборгованість за спожиті послуги на загальну суму 3 389 грн 93 коп. Вказаний борг виник за період з 01 серпня 2023 року по 01 вересня 2024 року. Згідно з розрахунком за період з січня 2024 року по серпень 2024 року включно сума інфляційного нарахування на суму боргу становить 151 грн 38 коп., а сума трьох відсотків річних – становить 59 грн 80 коп.

Представник відповідача, адвокат Новак Ю. П. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Представник зазначив, що у зв`язку з відкриттям особового рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 користується послугами водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно укладеного договору від 15 липня 2014 року. Вказаний договір на сьогоднішній день продовжує діяти. 
Вказує, що позивач не надав жодного доказу щодо того, що ОСОБА_1 подав виконавцю підписану заяву-приєднання до індивідуального договору, а також докази оплати наданих послуг і будь-які докази, які б свідчили про факт отримання послуги. Загальнобудинковий вузол комерційного обліку був встановлений без погодження з усіма мешканцями будинку, а тому його встановлення та нарахування вартості спожитого водопостачання на підставі показників загальнобудинкового вузла комерційного обліку порушують права відповідача, оскільки в процесі обліку спожитого водопостачання не відображається фактичне споживання водопостачання кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку у квартирі якого відсутній лічильник (а.с.81-85).

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив та зазначив, що опублікування тексту договору на веб-сайті виконавця послуги ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було виконано 10 лютого 2022 року, таким чином надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення здійснюється через 30 днів відповідно до індивідуального договору приєднання, а договір про надання послуг укладений 15 липня 2014 року втрачає чинність.
Вказав, що відповідно до довідки про нарахування плати та розмір платежів за особовим рахунком НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 користувався послугами, сплачував за них, тому вчинив конклюдентні дії та прийняв оферту договору приєднання. Відповідач не вчиняв дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. 
Щодо встановлення лічильника та повідомлення співвласників будинку, представник відповідача зазначив, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград», як оператор зовнішніх мереж, повідомив власників будівлі за адресою: АДРЕСА_2 про намір встановлення вузла комерційного обліку на офіційному сайті підприємства 10 лютого 2020 року. Таким чином співвласників будівлі АДРЕСА_2 було повідомлено згідно з вимогами чинного законодавства та не менш як за два місяці. 
16 червня 2022 року позивач, як оператор зовнішніх мереж, встановив та взяв на абонентський облік комерційний засіб обліку. З цього часу показання комерційного засобу обліку є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за неї. 
Зауважив, що довідкою про нарахування плати та розмір платежів за особовим рахунком НОМЕР_1 підтверджено наявність заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з серпня 2023 року по вересень 2024 року у сумі 3 389 грн 93 коп., нарахування плати за послуги проведені у відповідності до положень методики, зокрема розділу Х, за показниками розподільного засобу обліку та показниками комерційного засобу, відтак дана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року відмовлено у задоволенні позову Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцї керувався тим, що згідно з відомостями по особовому рахунку № НОМЕР_1 (закріпленого за адресою: АДРЕСА_1 ) за період з серпня 2023 року до вересня 2024 року станом на 01 вересня 2024 року розмір заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення складає 3 389 грн 93 коп. При цьому, з довідки про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 вбачається, що за вказаний період відповідачем здійснювалася оплата послуг з водопостачання та водовідведення згідно з установленими нормами споживання на кількість мешканців в квартирі в розмірі 5 754 грн 94 коп. Відтак, суд дійшов висновків, що нарахувавши ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення згідно з пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ОКВП «Дніпро-Кіровоград» порушило право споживача на повну та достовірну інформацію щодо наданої позивачем послуги. За таких обставин, суд вважав, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті послуг з водопостачання та водовідведення за спірний період, а тому визнав вимоги позивача необгрунтованими.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград», в інтересах якого діє Келеберда В. В., подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасуваннярішення Світловодського міськрайонного суду від 19 січня 2026 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Зазначено, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать нормам чинного законодавства. 
Суд першої інстанції не дослідив докази у справі та безпідставно вважав установленим, що матеріали справи не містять повідомлення про намір встановлення вузла комерційного обліку та що співвласники не були повідомлені про намір встановлення комерційного вузла обліку, і таким чином, визначення обсягу спожитих послуг згідно показників засобу вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку та розподіл їх за Методикою розподілу: визначення обсягу спожитих послуг згідно показників засобу вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку та розподіл їх за вузлами розподільного обліку відповідає вимогам чинного законодавства та умовам індивідуального договору. 
Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що колонки 14-16 довідки відображають детальний розподіл небалансу в періоди, якщо в будинку були квартири не обладнані засобами розподільного обліку, у вказані періоди розподіл небалансу приміщенням з встановленими розподільними засобами обліку згідно Методики не виконується. 
Так, в січні – березні 2024 відповідачу взагалі небаланс не розподілявся (колонка 17). Судом також встановлено, що відповідачем здійснювалася оплата послуг з водопостачання та водовідведення згідно з установленими нормами споживання на кількість мешканців в квартирі в розмірі 5 754 грн 94 коп. Як було вказано вище, за нормами споживання плата відповідачу не нараховувалась взагалі. Проте, норма на одну особу становить 7,7 м3 на місяць*45,97 грн = 353,97 грн плата щомісячно. Спірний період 13 місяців (01.08.2023-01.09.2024) відповідно 353,97 грн * 13 = 4 601,60 грн на одну особу, проте кількість осіб споживачів за АДРЕСА_1 – 2 особи (колонка 3 довідки та договір 2014 року), тому плата мала становити за вказаний період 4 601,60 грн * 2 особи = 9 203,19 грн. Різниця 9 203,19 грн – 5 754,94 грн = 3 448,25 грн. Відтак, вважає, що відповідач не сплатив і за гіпотетичними нормами споживання. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник відповідача адвокат Новак Ю. П. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зазначив, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими. Зокрема, відповідно до статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оператор зовнішніх інженерних мереж зобов`язаний не менш як за два місяці до встановлення вузла комерційного обліку повідомити власників (співвласників) будівлі про намір встановити такий вузол. Порядок такого інформування визначений постановою Кабінету Міністрів України №444 від 06 червня 2018 року. Зазначений Порядок передбачає обов`язок оператора зовнішніх мереж довести відповідну інформацію до відома співвласників будівлі у визначений законодавством спосіб. Водночас позивачем у даній справі не надано жодних належних доказів того, що відповідач або інші співвласники будинку фактично були повідомлені про намір встановлення вузла комерційного обліку. Наданий позивачем скріншот сторінки веб-сайту не може підтверджувати факт належного повідомлення конкретних споживачів. Розміщення інформації на веб-сайті не гарантує, що споживачі були обізнані з відповідною інформацією та мали можливість реалізувати свої права. 
Таким чином, вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність факту належного повідомлення споживачів є правильним та відповідає вимогам законодавства. 
Представник зазначив, що позивач не довів правомірності проведених нарахувань. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що нарахування позивачем проводились на підставі показників загальнобудинкового вузла комерційного обліку та подальшого розподілу обсягів споживання між споживачами. Разом з тим, позивачем не доведено, що такі нарахування відповідають фактичному споживанню відповідачем послуг водопостачання та водовідведення. 
Вказав, що позивач фактично здійснив розподіл обсягів споживання води між мешканцями будинку без належного підтвердження обґрунтованості такого розподілу. При цьому розрахунок заборгованості, наданий позивачем, містить суперечливі та незрозумілі дані. Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що наведені позивачем розрахунки не дають можливості встановити реальний обсяг послуг, фактично спожитих відповідачем. За відсутності належного підтвердження фактичного споживання відповідачем зазначених обсягів води вимоги позивача про стягнення заборгованості є безпідставними (а.с.192-194).
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , на його ім`я відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 (а.с.5).
15 липня 2014 року між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1 було укладено договір №50176 про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, що підтверджується копією відповідного договору (а. с. 8,9).
Відповідно до розрахунку, наданого ОКВП «Дніпро-Кіровоград» по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , нараховано плату за спожиті послуги водопостачання та водовідведення: за квітень 2024 року – 1 219 грн, 7 49 м3, за лютий 2024 року – 494 грн 86 коп., 59, 44 м3, за березень 2024 року – 514 грн 37 коп., 54, 01 м3. Вказані нарахування містяться у графі: розподіл небалансу на споживача без розподільного засобу обліку (а.с. 5).
Згідно копії акту № 86 про прийняття вузла комерційного обліку на абонентний облік від 16 червня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 встановлено та прийнято на абонентний облік комерційний прилад обліку (а.с. 10).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно п. 1 ч. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначав про те, що 10 лютого 2022 року, на виконання вимог Закону України від 03 грудня 2020 року № 1060-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 85 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690» ОКВП «Дніпро-Кіровоград» (виконавцем послуг) на своєму офіційному веб-сайті: http://dnipro-kirovograd.com.ua, у постійному відкритому доступі мережі інтернет, було розміщено публічну пропозицію (оферту) про укладення індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Позивач зазначив, що відповідач протягом 30 днів з опублікування договору у засобах масової інформації не повідомив про відмову від укладення даного договору та не надав своїх заперечень чи будь-яких інших зауважень, тому слід вважати, що ним вчинено дію, яка засвідчує його волю до отримання пропозиції щодо укладення договору.
Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач вказав, що 15 липня 2014 року між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1 було укладено договір № 501716 про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення. Відповідно до умов договору він зобов`язаний сплачувати за відсутності приладу обліку водопостачання в квартирі, згідно з установленими нормами споживання на кількість мешканців в квартирі, іншого договору чи уточнень до підписаного договору, він від позивача не отримував та відповідно не підписував.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцї керувався тим, що згідно з відомостями по особовому рахунку № НОМЕР_1 (закріпленого за адресою: АДРЕСА_1 ) за період з серпня 2023 року до вересня 2024 року станом на 01 вересня 2024 року розмір заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення складає 3 389 грн 93 коп. При цьому, з довідки про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 вбачається, що за вказаний період відповідачем здійснювалася оплата послуг з водопостачання та водовідведення згідно з установленими нормами споживання на кількість мешканців в квартирі в розмірі 5 754 грн 94 коп. Відтак, суд дійшов висновків, що нарахувавши ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення згідно з пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ОКВП «Дніпро-Кіровоград» порушило право споживача на повну та достовірну інформацію щодо наданої позивачем послуги. За таких обставин, суд вважав, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті послуг з водопостачання та водовідведення за спірний період, а тому визнав вимоги позивача необгрунтованими.
Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року №2119-VІІІ комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а уразі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку (пункт 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі, якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загально будинкові потреби) розподіляється між споживачами відповідно до обсягу споживання за показниками вузлів розподільного обліку.
Якщо виникає різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі, якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами.
Відповідно до формул 7 та 42 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315, у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу холодної води не визначається = 0, а обсяг споживання холодної води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої холодної води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої холодної води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж водопостачання (за наявності) та вузла обліку холодної води перед водопідігрівачем в індивідуальному тепловому пункті. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , на його ім`я відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 (а.с.5).
15 липня 2014 року між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1 було укладено договір №50176 про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, що підтверджується копією відповідного договору (а. с. 8,9).
Відповідно до розрахунку наданого ОКВП «Дніпро-Кіровоград» по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , нараховано плату за спожиті послуги водопостачання та водовідведення: за квітень 2024 року – 1 219 грн, 7 49 м3, за лютий 2024 року – 494 грн 86 коп., 59, 44 м3, за березень 2024 року – 514 грн 37 коп., 54, 01 м3. Вказані нарахування містяться у графі: розподіл небалансу на споживача без розподільного засобу обліку (а. с. 5).
Згідно копії акту № 86 про прийняття вузла комерційного обліку на абонентний облік від 16 червня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 встановлено та прийнято на абонентний облік комерційний прилад обліку (а. с. 10).
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було доведено до відома споживачів багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , та зокрема відповідача, про необхідність встановлення комерційного приладу обліку з водопостачання. 
Долучене до матеріалів справи повідомлення про намір встановлення вузла комерцінйого обліку не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту повідомлення споживачів багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 . Зокрема, вказане повідомлення не містить дати його опублікування. 
Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що загальнобудинковий вузол комерційного обліку був встановлений без погодження з усіма мешканцями будинку, а тому його встановлення та нарахування вартості спожитого водопостачання на підставі показників загальнобудинкового вузла комерційного обліку порушують права відповідача, оскільки в процесу обліку спожитого водопостачання не відображається фактичне споживання водопостачання кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку у квартирі якого відсутній лічильник.
Оскільки, квартира відповідача не була оснащена розподільчими (квартирними) приладами обліку послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (холодна/гаряча вода), то з 01 серпня 2023 по 01 вересня 2024 року плата за послугу розраховувалась з врахуванням розміру тарифу на послугу та обсягу спожитої послуги, визначеного згідно з пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» - відповідно до показів комерційного (загальнобудинкового) приладу обліку.
Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Аналогічне положення міститься у ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».
За змістом положень, закріплених у частині першій пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Згідно із частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Згідно з відомостями по особовому рахунку № НОМЕР_1 (закріпленого за адресою: АДРЕСА_1 ) за період з серпня 2023 року до вересня 2024 року станом на 01 вересня 2024 року розмір заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення складає 3 389 грн 93 коп.
При цьому, згідно довідки про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 , за вказаний період відповідачем здійснювалася оплата послуг з водопостачання та водовідведення згідно з установленими нормами споживання на кількість мешканців в квартирі в розмірі 5 754 грн 94 коп.
Наведене свідчить, що нарахувавши ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення згідно з пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» ОКВП «Дніпро-Кіровоград» порушило право споживача на повну та достовірну інформацію щодо наданої позивачем послуги.
Колегія суддів зауважує, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, містить суперечливі дані, а тому суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що наведені позивачем розрахунки не дають можливості встановити реальний обсяг послуг, фактично спожитих відповідачем.
За відсутності належного підтвердження фактичного споживання відповідачем зазначених обсягів води вимоги позивача про стягнення заборгованості є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», в інтересах якого діє Келеберда Володимир Володимирович, залишити без задоволення.
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повна постанова складена 24.04.2026.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник