ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/8287/23 пров. № А/857/7055/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Онишкевича Т.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року про прийняття звіту про виконання рішення суду (головуючий суддя: Щербаков В.В., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 позов задоволено повністю. 
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.11.2022 № 956070138543. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, з 27.10.2022.
Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подати звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі № 460/8287/23 протягом одного місяця з дня отримання суб`єктом владних повноважень ухвали.
До суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі 460/8287/23. У поданому звіті відповідач вказав, що на виконання цього рішення позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», в електронній справі змінено шифр виду пенсії з 101- пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 130 - пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Після проведеного перерахунку розмір пенсії не змінився. Крім того, повідомлено, що врахування довідок про складові заробітної плати при переведенні на пенсію державного службовця свідчить про виникнення нових спірних правовідносин між сторонами. Таким спірним правовідносинам суд не надав правову оцінку у межах розгляду справи № 460/8287/23.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про виконання рішення суду адміністративній справі № 460/8287/23. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду з питань прийняття звіту про виконання судового рішення та постановити нову ухвалу, якою відмовити у прийнятті звіту. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу» - визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже ця стаття, за якою суд зобов`язав здійснити призначення пенсії, передбачає окремий порядок визначення заробітної плати, а не загальний. Виходячи з цього, визначення заробітної плати має здійснюватися саме на підставі наданих позивачем довідок. Суд проігнорував ці обставини, не врахував неповноту виконання судового рішення. Зміна назви виду пенсії не свідчать про його виконання, оскільки реального перерахунку пенсії не відбулося. Не відбулося і зміни розміру пенсії.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про прийняття звіту про виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розглянувши звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення у справі № 460/8287/23, дійшов висновку, що відповідачем виконано рішення Рівненського окружного адміністративного суду, а тому суд приймає звіт про його виконання.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.129-1 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.14, 370 КАС України.
За змістом ст. 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382, 382-3 і 383 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За змістом ч. 1 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Відповідно до ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин 2 та/або 3 статті 382-2 цього Кодексу.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини 3 статті 382-1 цього Кодексу.
Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду. Такі заходи судового контролю підлягають застосуванню у разі неподання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання рішення суду або якщо в поданому звіті причини невиконання чи неповного виконання судового рішення є неповажними.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.11.2022 № 956070138543. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, з 27.10.2022.
Зазначене рішення набрало законної сили 04.12.2023.
Матеріалами справи стверджується, що на виконання рішення суду відповідачем переведено позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» - в електронній пенсійній справі змінено шифр виду пенсії з 101 – пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 130 – пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Після проведеного перерахунку розмір пенсії не змінився. 
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-які інші зобов`язання (щодо врахування заробітної плати тощо) на відповідача рішенням суду не покладено. Крім того, обставини щодо врахування при переведенні на державну службу довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця свідчать про виникнення нових спірних правовідносин між сторонами. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному рішенні № 460/8287/23 надавалася правова оцінка правомірності прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.11.2022 № 956070138543, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» з мотивів відсутності необхідного стажу роботи на посадах, що дають право на призначення цього виду пенсії, тобто предметом спору у цій справі не були питання, пов`язані з обчисленням конкретного розміру пенсії, включаючи врахування довідок про складові заробітної плати, надбавок, індексації чи застосування архівних відомостей, внаслідок чого, вказане не є предметом розгляду, а відтак оцінка дій відповідача щодо не врахування довідок від 27.10.2022 або інших складових пенсії не може бути предметом розгляду в межах заяви про встановлення судового контролю, оскільки стаття 383 КАС України не передбачає можливості зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти нові дії, які не були предметом первісного позову та невизначені рішенням суду.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно здійснено аналіз поданого звіту пенсійним органом та встановлено факт переведення позивача на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу», що свідчить про виконання рішення суду.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для прийняття звіту про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року у справі № 460/8287/23.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 286, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року про прийняття звіту про виконання рішення суду у справі № 460/8287/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Т. В. Онишкевич