КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2026 року м. Київ справа №320/3071/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора» (57262, Миколаївська обл, Миколаївський р-н, с. Миколаївське, код ЄДРПОУ 22430008) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10, код ЄДРПОУ 44681053), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №Ц/КВ/19022/20/НД/СП/ФС-129 від 11.10.2024 року Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки не створював перешкод у здійсненні державного нагляду, надавав всі необхідні документи та пояснення, які стосувались підстав та предмету перевірки, надав доступ до виробничих, службових та адміністративних приміщень. Зауважив, що відповідачем не вимагалось надання документів, які стосувались графіків роботи з конкретизацією змін. Відтак, вважає притягнення позивача до відповідальності за ненадання документів, які фактично не вимагались контролюючим органом, протиправним та необґрунтованим.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позапланову перевірку позивача неможливо було провести, в зв`язку із створенням перешкод у вигляді ненадання документів на вимогу інспектора праці. В зв`язку із чим, вважає винесену постанову про накладення штрафу законною і обґрунтованою.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
На підставі направлення від 06.08.2024 та наказу Центрального міжрегіонального управління Держпраці № 702/Ц-3К від 01.08.2024, з підстав абз.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», головним державним інспектором відділу з питань праці східного напрямку управління інспекційної діяльності у Київській області у період з 07.08.2024 по 20.04.2024 було проведено позапланову перевірку ТОВ «Сандора».
За результатами перевірки було складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю № Ц/КB/19022/20/НД від 20.08.2024 року.
На підставі вищевказаного акту, відповідачем була прийнята постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № Ц/КВ/19022/20/НД/СП/ФС-129.
Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України від 05 квітня 2007 року №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877-V).
За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до статті 2 Закону №877-V його дія поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Частиною 5 статті 2 Закону №877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення №96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з пунктом 4 Положення №96 Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Згідно з статтею 4 Закону №877-V, якою встановлені загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю), державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Планові та позапланові заходи здійснюються в робочий час суб`єкта господарювання, встановлений його правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.
Згідно з частиною 9 статті 4 Закону №877-V невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.
Статтею 6 Закону №877-V врегульовано питання проведення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю).
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону №877-V підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема:
- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);
- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).
Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №877-V проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.
Відповідно до статті 8 Закону №877-V орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, які перешкоджають здійсненню державного нагляду (контролю); відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом; надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків; застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.
Органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані, зокрема: повно, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом; ознайомити керівника суб`єкта господарювання юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноважену ним особу (фізичну особу підприємця або уповноважену ним особу) з результатами державного нагляду (контролю) в строки, передбачені законом; не допускати здійснення заходів державного нагляду (контролю) та інших заходів, що не відповідають або не встановлені цим Законом; дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності; не перешкоджати праву суб`єктів господарювання на будь-який законний захист, у тому числі третіми особами.
В свою чергу, суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), згідно з статтею 10 Закону №877-V, має право: бути поінформованим про свої права та обов`язки; вимагати від посадових осіб органу державного нагляду (контролю) додержання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення та посвідчення (направлення) і одержувати копію посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу; бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), залучати під час здійснення таких заходів третіх осіб; одержувати та ознайомлюватися з актами державного нагляду (контролю); надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта; оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб.
Відповідно до статті 11 Закону №877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний:
- допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання ними порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим Законом;
- не створювати перешкоди органам державного нагляду (контролю) чи їх посадовим особам при здійсненні ними заходів державного нагляду (контролю), за умови що зазначені заходи здійснюються такими особами відповідно до вимог закону;
- виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства;
- надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону;
- одержувати примірник акта та/або припису органу державного нагляду (контролю) за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу.
Згідно з частиною 6 статті 7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми закону.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).
У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.
Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпП України) передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин 1 статті 265 (далі-КЗпП України) посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Абзацом 7 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні тягне відповідальність у вигляді штрафу в трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2 7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі-Порядок № 509, в редакції чинній на момент спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 2 цього Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються, зокрема, на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.
Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах 3 7 пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах 3 7 пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
В обґрунтування протиправності винесеної постанови від 11.10.2024 та заявлених позовних вимог позивач стверджує, що ним не було отримано інформації про витребування графіку роботи з конкретизацією змін, відтак вважає притягнення позивача до відповідальності за ненадання документів, які фактично не вимагались контролюючим органом, протиправним та необґрунтованим.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає вказані доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.
07.08.2024 ТОВ «Сандора» було отримано Вимогу від 07.08.2024 року № Ц/ КВ/19022/59/НД, Вимогу від 07.08.2024 року № Ц/КВ/19022/20/НД про надання
документів та пояснень.
Так, відповідно до п. 22 вимоги від 07.08.2024, яка долучена позивачем до позовної заяви, зафіксована вимога надати графік роботи, документи, що регулюють нічний час, робочий час протягом роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та міститься позначка інспектора «не надано».
Позивач листами від 15.08.2024, 19.08.2024 та 14.08.2024 надав документи та пояснення в межах предмету та підстав перевірки.
Проте, як стверджує відповідач та не спростовано позивачем, графік роботи, документи, що регулюють нічний час, робочий час протягом роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано не було.
ТОВ «САНДОРА» було надало лише Витяг з розпорядження № 2-г від 25.01.2023 про встановлення графіка роботи лаборантам на 2023 р., Додаток № 9 Графік роботи « 181» на 2023 рік, в яких міститься інформація щодо наявності чотирьох змін (1,2,3,4), кількості робочих днів та годин за січень-травень 2023 року.
При цьому, в наказах позивача та будь-яких інших наданих документах не зазначено, які саме графіки роботи встановлені (чи фактично були) у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Крім того, в наданих документах не зазначено, до якої саме зміни відносяться та в яких саме змінах працювали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в лютому - вересні 2023 року.
В наданому позивачем графіку роботи « 181» на 2023 за період з січня по травень зазначено лише зміни 1,2,3,4. Окрім того, в ньому міститься інформація лише з січня по травень, а графіки роботи з червня по вересень (тобто, період роботи, за яким також залучались заявниці до роботи в ТОВ «САНДОРА») взагалі не було надано.
Таким чином, такі документи, як графік роботи, документи, що регулюють нічний час, робочий час протягом роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 охоплює та включає в себе поняття «графік роботи з конкретизацією змін».
В п. 21 Вимоги про надання документів від 07.08.2024 № Ц/КВ/19022/59/НД позивачу потрібно було надати завірену належним чином копію колективного договору та копії інших нормативно - правових документів товариства, які регулюють вищезазначені питання за період роботи в ТОВ «САНДОРА» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивач у відповіді на відзив зазначає про те, що надав копію наказу про прийняття ОСОБА_2 від 61-к від 31.01.2023, де прописано сумарний обліку робочого часу. 
При цьому, на вимогу інспектора праці позивачем не було надано документації, в якій визначено чому дорівнює обліковий період при підсумованому обліку робочого часу для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Умови та порядок застосування підсумованого обліку робочого часу, з урахуванням законодавства, викладено у Методичних рекомендаціях щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 19.04.2006 № 138 (далі - Методичні рекомендації).
Пунктом 6 Методичних рекомендацій визначено, що обліковий період (декада, місяць, квартал, півріччя, рік) установлюють у колективному договорі підприємства. Він охоплює робочий час і години роботи у вихідні і святкові дні, години відпочинку. Щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, встановлена графіком, може коливатися протягом облікового періоду, але загальна сума годин роботи за обліковий період має дорівнювати нормі робочого часу в обліковому періоді.
При визначенні тривалості робочої зміни роботодавець та виборний орган первинної профспілкової організації підприємства повинні враховувати характер і умови праці, коли перевтома працівника може становити загрозу життю та здоров`ю як самого працівника, так і його оточення (пункт 5 Методичних рекомендацій). Виходячи з виробничих потреб, з урахуванням характеру і умов праці може бути встановлена тривалість роботи протягом дня за підсумованим обліком робочого часу до 12 годин робочого часу на зміну. Не рекомендується встановлювати продовжену тривалість робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці (пункт 4 Методичних рекомендацій).
Таким чином, на вимогу відповідача не було надано ані документів щодо облікового періоду для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ані документів щодо графіку роботи для вказаних осіб, що призвело до неможливості розглянути всебічно звернення заявниць і перевірити правильність нарахування та виплати їм заробітної плати, у зв`язку із створенням перешкод, а саме ненадання позивачем документів на вимогу інспектора праці.
Суд зазначає, що створення перешкод контролюючому органу у розумінні статті 1 Закону № 877-V може мати не лише фізичну форму (недопуск до приміщень), а й інформаційну форму (невиконання законних вимог щодо надання документів).
Ненадання суб`єктом господарювання запитуваного переліку документів, необхідних для з`ясування питань, визначених у направленні на перевірку, за своїм змістом є створенням перешкод у здійсненні заходу державного нагляду (контролю) відповідно до статті 1 Закону № 877-V (постанова Верховного Суду від 27.02.2026 по справі №160/32560/24)
Отже, в ході розгляду справи судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач не виконав покладений на нього обов`язок щодо надання витребуваних контролюючим органом документів для проведення позапланового заходу (контролю).
Таким чином, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № Ц/КВ/19022/20/НД/СП/ФС-129 від 11.10.2024 прийнята правомірно і скасуванню не підлягає.
При розгляді спірних правовідносин, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідач як суб`єкт владних повноважень, під час розгляду справи довів правомірності винесення оскаржуваної постанови №Ц/КВ/19022/20/НД/СП/ФС-129 від 11.10.2024 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, в зв`язку із чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» (57262, Миколаївська обл, Миколаївський р-н, с. Миколаївське, код ЄДРПОУ 22430008) відмовити повністю

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.