Справа № 287/1439/25
1-кп/287/349/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року   м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №42025062350000043 від 19.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Олевськ, Олевського району, Житомирської області, українець, громадянин України, освіта вища, ФОП, не депутат, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2025 приблизно о 15 год 00 хв ОСОБА_5 перебував по АДРЕСА_2 , куди в той час прийшов ОСОБА_4 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин між останніми виник словесний конфлікт. У ході даного конфлікту у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . В той день, без розриву у часі, реалізуючи свій протиправний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 умисно наніс один удар правою рукою в обличчя ОСОБА_5 . Від нанесеного удару потерпілий не втримався на ногах та втративши рівновагу упав на землю. Продовжуючи свої умисні протиправні дії ОСОБА_4 нахилився над ОСОБА_5 , який лежав на землі, та умисно наніс два удари правою рукою в ліву частину обличчя останнього, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синців повік лівого ока та нижньої повіки правого ока, які супроводжувалися закритою черепно-мозковою травмою у вигляді струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. 
Таким чином, ОСОБА_4 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. 
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю та пояснив, що неприязні відносини між ним і потерпілим виникли у зв`язку з тим, що останній після встановлення камер відеоспостереження не надав йому доступу до них. За його словами, між ними була досягнута домовленість про усунення зазначених недоліків, однак 16.06.2025 приблизно о 15 год 00 хв під час зустрічі за адресою: АДРЕСА_2 між ними на цьому ґрунті виник словесний конфлікт.
Обвинувачений повідомив, що під час конфлікту потерпілий штовхнув його у спину, після чого він розвернувся та наніс долонею правої руки удар в обличчя ОСОБА_5 . Від удару потерпілий втратив рівновагу та почав падати, при цьому схопив його за одяг, унаслідок чого вони обоє опинилися на землі. Перебуваючи на землі, він ще двічі наніс потерпілому удари правою рукою в обличчя, після чого конфлікт було припинено.
Також обвинувачений зазначив, що щиро шкодує про вчинене, запевнив суд, що подібне більше не повториться, та наголосив, що не є конфліктною людиною. Пояснив, що намагався примиритися з потерпілим і пропонував йому відшкодувати завдану шкоду, однак останній відмовився. Цивільний позов не визнав, оскільки вважає, що потерпілий не зазнав моральних страждань. При цьому зазначив, що неодноразово бачив ОСОБА_5 у місті після події та не помітив будь-яких змін у його поведінці чи способі життя.
Від потерпілого надійшла заява про проведення судового розгляду без його участі. Покарання просив призначити в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, за винятком штрафу, цивільний позов підтримав та просив його задовольнити.
Відповідно до висновку експертизи №113 від 23.06.2025, враховуючи обставини справи, у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: синці повік лівого ока та нижньої повіки правого ока, які супроводжувалися закритою черепно-мозковою травмою у вигляді струсу головного мозку, утворилися, не менш як, від одноразової дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо за обставин та в термін, вказаний та в матеріалах справи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину, фактичні обставини ніким не оспорюються, сторони самі клопотали про недослідження інших доказів, суд вважає за можливе визнати недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд переконався щодо добровільності позиції обвинуваченого, з`ясував, що він правильно розуміє зміст цих обставин та роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всебічно повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення у відповідності до вимог ст. 22 КПК України, доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом. 
Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних даних з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням вважає достатніми підстави для призначення покарання ОСОБА_4 . 
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Останній за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. 
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи дані про особу  ОСОБА_4 , обставину, що пом`якшує покарання та те, що останній усвідомив протиправність своєї поведінки, суд дійшов висновку про можливість призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу. 
На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.
У кримінальному провадженні до початку судового розгляду справи по суті потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у сумі 50000 грн. 
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
За приписами статей 91, 374 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягають доказуванню, а в обвинувальному вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
З огляду на це, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 зробив висновок про те, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Суд враховує, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, що не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Крім того, практикою ЄСПЛ визнано презумпцію моральної шкоди, що означає правило, відповідно до якого, у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну поведінку щодо неї людина відчуває страждання (моральну шкоду).
У рішенні у справі «Станков до Болгарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Отже, практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Належними критеріями визначення розміру компенсації є принципи справедливості, розумності та добросовісності.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).
Розглянувши позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому було заподіяно фізичний біль та моральні переживання, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень, а тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим, визначаючи розмір такого відшкодування, суд враховує характер та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, короткочасність розладу здоров`я, відсутність даних про тривале лікування чи настання стійких негативних наслідків для його здоров`я. Суд також бере до уваги, що потерпілий у судове засідання не з`явився, подавши лише заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності та підтримання цивільного позову. При цьому будь-яких додаткових доказів на підтвердження характеру, обсягу та інтенсивності моральних страждань, їх тривалості, впливу на звичний спосіб життя чи інших обставин, які б свідчили про заподіяння моральної шкоди саме у заявленому розмірі, потерпілим суду не надано, а обґрунтування розміру моральної шкоди фактично зводиться до викладених у позовній заяві тверджень.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 грн не відповідає характеру та обсягу доведених моральних страждань та є завищеним. З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, характеру заподіяних тілесних ушкоджень, а також засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити цивільний позов та визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання. 
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 100, 124, 349, 368-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя:	  	ОСОБА_1