ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 620/2270/25
адміністративне провадження № К/990/47413/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025 (головуючий суддя - Беспалов О.О., судді: Ключкович В.Ю., Парінов А.Б.) у справі №620/2270/25.

встановив:
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Цукровик» (далі - СТОВ «Цукровик») звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області) від 05.02.2025 №2343/ж10/25-01-07-00.

Позовні вимоги мотивовані тим, що стаття 117 Податкового кодексу України передбачає відповідальність за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрацію) платника податків у відповідному контролюючому органу та містить вичерпний перелік порушень, які тягнуть за собою накладення штрафу; вказана стаття передбачає відповідальність за порушення, пов`язані лише зі взяттям на облік платника податків та своєчасною зміною облікових даних платника, і не стосується повідомлень про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

СТОВ «Цукровик» звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025 та залишити в силі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.04.2025.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ГУ ДПС у Чернігівській області проведено документальну планову виїзну перевірку СТОВ «Цукровик», за результатами якої 20.12.2024 складено акт № 18187/ж5/25-01-07-01-01).

За наслідками проведеної перевірки контролюючий орган, зокрема, дійшов висновку про порушення позивачем пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України - не подано звітність за формою 20-ОПП «Про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність», а саме: за: 3518 земельних ділянок, 66 машин, 75 транспортних засобів та 5 об`єктів нерухомості-період фінансово-господарської діяльності платника податків, за період з 01.01.2021 по 31.12.2023.

На підставі висновків проведеної перевірки, відповідачем 05.02.2025 прийнято податкове повідомлення-рішення №2343/ж10/25-01-07-00, згідно з яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) до позивача у сумі 3 737 280,00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку, зазначена у пункті 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, і Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою №20-ОПП, зазначене в Порядку обліку платників податків і зборів №1588, є різними за змістом документами, а їх подання до податкового органу регулюються різними нормативними документами. Таким чином, стаття 117 Податкового кодексу України передбачає відповідальність за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрацію) платника податків у відповідному контролюючому органу та містить вичерпний перелік порушень, які тягнуть за собою накладення штрафу; вказана стаття передбачає відповідальність за порушення, пов`язані лише зі взяттям на облік платника податків та своєчасною зміною облікових даних платника, і не стосується повідомлень про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що повідомлення за формою №20-ОПП є складовою облікових даних платника податків, оскільки стосується об`єктів оподаткування та/або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль. Відтак, встановлений факт не подання платником податків повідомлення за формою 20-ОПП є підставою для застосування штрафних санкцій на підставі пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України.

Позивач вказує підставою для касаційного оскарження пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та вважає, що суд апеляційної інстанції вирішив справу без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 18.04.2024 у справі №640/18360/21, від 13.04.2021 у справі №580/814/20. 

У доводах касаційної скарги позивач зазначає, що стаття 117 Податкового кодексу України передбачає відповідальність за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрацію) платника податків у відповідному контролюючому органу та містить вичерпний перелік порушень, які тягнуть за собою накладення штрафу; вказана стаття передбачає відповідальність за порушення, пов`язані лише зі взяттям на облік платника податків та своєчасною зміною облікових даних платника, і не стосується повідомлень про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.

Також заявник, посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам позивача, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, та розглянув справу за відсутності представника позивача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Першочергово перевірці підлягають доводи СТОВ «Цукровик» щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що у відповідності до частини 3 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, зокрема, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 призначено справу за адміністративним позовом СТОВ «Цукровик» до ГУ ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.09.2025 о 10:00год.

Копію ухвали про призначення справи до розгляду в судовому засіданні надіслано СТОВ «Цукровик» через підсистему «Електронний суд» та доставлено в електронний кабінет позивача 13.08.2025 о 23:45год, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа.

Представником СТОВ «Цукровик» було подано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Копію ухвали з питань призначення відеоконференції від 29.09.2025 СТОВ «Цукровик» надіслано через підсистему «Електронний суд» та доставлено в електронний кабінет позивача 29.09.2025 о 20:44год. Судом в ухвалі від 29.09.2025 роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

03.10.2025 у порядку письмового провадження апеляційний суд ухвалив постанову, якою задовольнив апеляційну скаргу контролюючого органу, скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Так, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону під час ухвалення оскаржуваної постанови, Суд звертає увагу на таке.
Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Частина першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 306 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду:

1) з`ясовує склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору;
2) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень;
3) з`ясовує, які обставини визнаються та які заперечуються учасниками справи;
4) пропонує учасникам справи подати нові докази, на які вони посилаються, або витребовує їх за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу, або з власної ініціативи;
5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції;
6) за клопотанням учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; вирішує інші письмово заявлені клопотання учасників справи;
7) вирішує питання про можливість письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді апеляційної інстанції;
8) вирішує інші питання, необхідні для апеляційного розгляду справи.

Згідно зі статтею 307 Кодексу адміністративного судочинства України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

З аналізу наведених норм слідує, що учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб тощо.

Водночас, стаття 311 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовує право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Так, частина перша статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:

1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;
2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання;
3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За доводами заявника касаційної скарги, під час розгляду справи 03.10.2025 представнику скаржника, який надавав суду відповідну заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та своєчасно у встановлений апеляційним судом день та час очікував запрошення на відеоконференцію судового засідання, не була надана можливість прийняти участь у розгляді справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з невідомих для скаржника причин.

Як свідчать матеріали справи, згідно довідки від 30.09.2025 (т.2, а.с.10) учасники справи в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. Починаючи з 10:00год виявлено, що підсистема відеоконференцзв`язку працює нестабільно та не дозволяє здійснювати технічну фіксацію судових засідань, а також проводити судові засідання в режимі відеоконференцзв`язку, що підтверджується актом Шостого апеляційного адміністративного суду №908 від 30.09.2025 долученим до матеріалів справи.

В оскаржуваній постанові від 03.10.2025 зазначено, що в судове засідання сторони не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, у зв`язку із чим, судом апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України .

Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

В рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 у справі № 1-10/2012 Конституційний Суд України виснував, що основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункти 1, 2, 4 частини третьої статті 129 Основного Закону України). Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Згідно із частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належать, зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 2); гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами (пункт 3); забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 6).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.

У постанові від 21.04.2021 у справі №640/8411/19 Верховний Суд зазначав, що надана суду процесуальним законом можливість розглянути справу у порядку письмового провадження не є беззастережною і має корелюватися з іншими вимогами процесуального закону (як-от з наданим учасникам справи правом брати участь у судовому засіданні), трактувати які потрібно у сукупності й через призму принципів адміністративного судочинства. Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Отже, право особи взяти участь у судовому засіданні (у визначених законом випадках залежно від категорії справи, що розглядається) є складовою права на доступ до суду.
Положеннями статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право щодо участі в судовому засіданні в суді в режимі відеоконференції.
Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
За наведеними вище положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, саме суд, виконуючи передбачене частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання, зобов`язаний створити учасникам справи належні можливості для використання всіх процесуальних прав, визначених Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Суд наголошує на тому, що суди зобов`язані вчиняти всі можливі від них дії з метою реалізації сторонами їх прав визначених процесуальним законодавством.
Аналіз Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі статті 195 Кодексу, свідчить про те, що проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом сторони.

В даному випадку неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції обумовлена нестабільною роботою підсистеми відеоконференцзв`язку та неможливістю здійснювати технічну фіксацію судових засідань, а також проводити судові засідання в режимі відеоконферензв`язку, що підтверджується актом Шостого апеляційного суду від 30.09.2025 №908 (т.2, а.с.11).

Таким чином, враховуючи зазначені вище довідку та акт суду апеляційної інстанції про неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції, Суд констатує, що їх зміст не свідчить про факт неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання як таких, що були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а отже - про наявність підстав для застосування пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також у доводах касаційної скарги позивач наголошує, що СТОВ «Цукровик» було подано відзив на апеляційну скаргу, проте в оскаржуваній постанові від 03.10.2025 зазначено, що відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, такий відзив було подано до Шостого апеляційного адміністративного суду 14.07.2025 через підсистему «Електронний суд» (т.1, а.с. 228).
Отже апеляційний суд під час розгляду цієї справи не забезпечив дотримання основних засад адміністративного судочинства, таких як, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи.
Верховний Суд вкотре наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що порушення норм процесуального права допущено судом апеляційної інстанції, то постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2025 у справі №620/2270/25 скасувати.

Справу №620/2270/25 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова