Справа № 211/3062/26
Провадження № 2/211/3776/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Сарат Н.О.
секретаря Зоріної С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні взалі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видав доходів відповідача щомісячно, не більше ніж до закінчення навчання.
В обгрунтування позову зазначено, що 06 жовтня 2007 року позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було складено відповідний актовий запис №708 (копія свідоцтва про шлюб додається, оригінал наявний у позивача). Даний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 20 березня 2015 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (копія рішення суду від 20.03.2015 додасться, оригінал знаходяться в матеріалах цивільної справи №211/418/15-ц у Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області).
Від спільного подружнього життя у сторін є повнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 вересня 2025 року зарахований до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на денну форму здобуття вищої освіти за освітньою програмою факультету інформаційних технологій на підставі наказу № 695/с від 08 серпня 2.025 року. 
Зазначені обставини підтверджуються довідкою № 16-42/532 від 09 березня 2026 року, виданою начальником відділу кадрів Івановою Ольгою, відповідно до якої строк закінчення навчання ОСОБА_3 визначено як 30 червня 2029 року.
У свою чергу, ОСОБА_2 є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , який за наведених вище обставин потребує матеріальної допомоги з боку батька.
Ухвалою суду від 25.03.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача надав до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.
Відповідач надав суду заяву розглядати справу за його відсутності, позов визнав, не заперечував сплачувати аліменти синові, але зазначив, що хоче, щоб аліментні кошти отримував саме син, щоб аліменти були стягнені на його користь, набувачем аліментних коштів щоб був саме син ОСОБА_3 .
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.
Як встановлено судом, від спільного подружнього життя у сторін є повнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 вересня 2025 року зарахований до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на денну форму здобуття вищої освіти за освітньою програмою факультету інформаційних технологій на підставі наказу № 695/с від 08 серпня 2.025 року. 
Зазначені обставини підтверджуються довідкою № 16-42/532 від 09 березня 2026 року, виданою начальником відділу кадрів Івановою Ольгою, відповідно до якої строк закінчення навчання ОСОБА_3 визначено як 30 червня 2029 року.
ОСОБА_2 є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , який за наведених вище обставин потребує матеріальної допомоги з боку батька.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 Сімейного кодексу України(далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюютьсяглавою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201цьогоКодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61-350св17).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).
Згідностатті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першоїстатті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Вирішуючи питання про допустимість та належність доказів по справі, суд зазначає, наступне. Відповідно до ст. 58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Належність до справи кожного доказу визначається судом.
На вказані в заяві відповідачем заперечення, суд зазначає, що суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог і не може самостійно виходити за їхні межі, а тому оскільки позивачем позов не уточнено, особу на користь якої стягуються аліменти не змінено, суд не може вийти за рамки заявлених вимог. Але зазначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 191 СК Україниаліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Так, датою подачі позову є 23.03.2026 рік.
Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає можливим судові витрати на користь держави стягнути з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.182, ч. 1 ст.191,199,200 СК України, ст.ст.10,12,13,81,141,263,265,430 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь матері дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 23.03.2026 року до досягнення сином 23-річного віку, але не більше ніж до закінчення навчання.
На підставі пункту 1 частини першоїстатті 430 ЦПК Українидопустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 12.06.2026 року.
Суддя:	  	Н. О. Сарат