Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 712/17514/25
 
Провадження № 2/711/1398/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: 
головуючого-судді Скляренко В.М., 
при секретарі Діхтяр А.С., Слабко Ю.М.,
за участі:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача – адвоката Сененко К.В.
представника відповідача Сечка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Представник ПАТ «СГ «ТАС» – адвокат Сечко С.В., який діє на підставі довіреності №ГО-23/450 від 19.12.2023р., – звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «СГ «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 312,63 грн. та судові витрати з оплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 17.07.2024р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , та Nissan, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. Автомобіль Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований у ПАТ «СГ «ТАС» за договором добровільного страхування наземного транспорту, а тому позивач відшкодував власнику збитки в розмірі 66 708,05 грн., що були завдані внаслідок пошкодження його автомобіля. Оскільки ДТП сталося з вини відповідача, то саме на нього покладається відповідальність за відшкодування завданих збитків. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СК «АРКС», яке здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 45 395,42 грн. Відповідач дотепер не сплатив позивачу залишку суми страхового відшкодування в розмірі 21 312,63 грн., а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення залишку невідшкодованого розміру матеріальної шкоди в порядку суброгації.
Відповідач заперечив проти позовних вимог та у письмовому відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування заперечень послався на те, що у даному випадку розмір заявленої шкоди не перевищує ліміту відповідальності його страховика за полісом ОСЦПВ, а страховик здійснив часткову виплату страхового відшкодування. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Nissan була застрахована зі страховим лімітом 160 000 грн., а сума матеріального збитку потерпілого в сумі 66 708 грн. зазначений ліміт не перевищує, то шкода в повному обсязі покривається страховою виплатою, а відтак відсутні підстави для покладення відповідальності на відповідача. Також відповідач заперечив обґрунтованість розміру матеріального збитку, посилаючись на безпідставність включення до вартості ремонтно-відновлювальних робіт вартості фари, оскільки така деталь відсутня в акті огляду пошкодженого автомобіля від 18.07.2024р. Також відповідач зауважує про безпідставність включення до «переліку робіт» у рахунку-фактурі №МЧ-00003257 від 18.07.2024р. вартості фарби та фарбувальних матеріалів, оскільки такі матеріали не є роботою, а є витратними матеріалами і не підлягають включенню до переліку робіт. 
28.01.2026р. Соснівський районний суд м. Черкаси постановив ухвалу про передачу матеріалів даної цивільної справи за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси на підставі ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
16.02.2026р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
12.03.2026р. від відповідача надійшов відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування його заперечень проти позову.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 16.03.2026р., до участі в справі, як третю особу, залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС». 
02.04.2026р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. У такій заяві вказується, що страховик відповідача виплатив страхове відшкодування в розмірі 45 395,42 грн., яке обчислене з урахуванням зносу складових автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 . Сторона позивача наголошує, що оскільки вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Сечко С.В. – підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Зазначив, що внаслідок ДТП розмір матеріального збитку, що був завданий власнику автомобіля Рено, склав 66 708,05 грн. і був повністю відшкодований позивачем на підставі договору добровільного страхування майна. Страховиком відповідача виплачено позивачу в якості страхового відшкодування суму коштів в розмірі 45 395 грн., що обумовлено врахуванням під час обчислення розміру страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Зауважив, що саме відповідач, як винуватець ДТП, зобов`язаний відшкодувати частину матеріального збитку, що не покривається обсягом цивільно-правової відповідальності його страховика.
Відповідач та його представник – Сененко К.В., яка діє на підставі ордеру серії СА №1156706 від 12.06.2026р., – в судовому засіданні заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві. 
Представник відповідача додатково пояснила, що розмір матеріального збитку, який розрахований позивачем при обчисленні суми страхового відшкодування, є необґрунтованим, оскільки включає заміну деталей, які не були пошкоджені під час ДТП (фара), а також здійснення робіт, у проведенні яких відсутня потреба (фарбування кронштейнів, тоді як такі кронштейни не підлягають фарбуванню). Зауважила, що в будь-якому випадку обсяг матеріального збитку покривається лімітом цивільно-правової відповідальності страховика відповідача, а тому відсутні підстави для покладання безпосередньо на відповідача обов`язку з відшкодування відповідного матеріального збитку.
12.06.2026р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
17.07.2024р. об 11год 50хв в м. Черкаси по вул. В.Вергая, 13, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Nissan, д.н.з. НОМЕР_2 , під час виїзду з місця стоянки, рухаючись заднім ходом, допустив зіткнення з транспортним засобом марки Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , яке було запарковане та перебувало у нерухомому стані. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. 
Обставини події ДТП були зафіксовані водіями пошкоджених транспортних засобів шляхом складання повідомлення про ДТП від 17.07.2024р. (далі - Європротокол), в якому вони засвідчили, що винуватцем ДТП є відповідач /а.с. 4/.
Автомобіль Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП належав на праві власності ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» і був застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 №А505275 від 17.03.2017р. з врахуванням додатку №3 до такого договору в ПАТ «СГ «ТАС» /а.с. 5-12, 13/.
18.07.2024р. ПАТ «СГ «ТАС» отримало заяву про настання події ДТП і того ж дня представником страховика складений акт огляду транспортного засобу-заява на виплату, в якому зафіксовано обсяг пошкоджень на автомобілі Renault, д.н.з. НОМЕР_1 /а.с. 16-17, 18-19/.
Відповідно до рахунку-фактури №МЧ-00003257 від 18.07.2024р., складеного ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ», вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 66 708,05 грн. /а.с. 20/.
25.07.2024р. позивачем складено страховий акт №17324/01/924, на підставі якого 26.07.2024р. позивачем перераховано на користь ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ» суму коштів в розмірі 66 708,05 грн. в якості виплати страхового відшкодування для покриття витрат на оплату ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується платіжною інструкцією №26757 від 26.07.2024р. /а.с. 21, 22/.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Nissan, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у АТ «СК «АРКС» (поліс №ЕР218360873, ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн., франшиза 2 000 грн.) /а.с. 24, 68/.
Страховиком відповідача 24.09.2024р. здійснений розрахунок розміру страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури №МЧ-00003257 від 18.07.2024р., складеного ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ», та визначено, що вартість відновлювального ремонту складає 56 818,55 грн., а з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (розрахований показник склав 0,36) – 47 395,42 грн. Враховуючи, що за полісом №ЕР218360873 передбачено франшиза в розмірі 2 000грн., то АТ «СК «АРКС» прийнято рішення про сплату страхового відшкодування в сумі 45 395,42 грн. (47 395,42 грн. – 2 000 грн.) /а.с. 60-66/.
25.09.2024р. АТ «СК «АРКС» перерахувало на користь ПАТ «СГ «ТАС» суму коштів в розмірі 45 395,42 грн. в якості страхової виплати за актом №ARX4240914, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією /а.с. 23/.
Оскільки відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не відшкодовує позивачеві понесені ним витрати внаслідок відшкодування збитків завданих відповідачем в ДТП, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. 
Таким чином спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди і регулюється нормами глави 82 Цивільного кодексу України (далі – ЦК), Закону України від 18.11.2021 №1909-ІХ «Про страхування» (далі – Закон №1909) та Закону України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №1961). До того ж на підставі ч. 4 ст. 263 ПЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У статті 1 Закону №1909 визначено, що страхування – правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
Статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Аналогічні за змістом положення передбачені і у статті 108 Закону №1909.
Станом на момент події ДТП, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулювались положеннями Закону №1961, який був спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону №1961, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом ст.ст. 28, 29 Закону №1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно зі ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на розподіл тягаря доказування у цивільних спорах про відшкодування шкоди та зауважував, що у таких справах з врахуванням презумпції винуватості (ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК) позивач зобов`язаний довести факт завдання шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу. У свою чергу відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоди, якщо доведе, що її завдано не з його вини.
За матеріалами справи судом встановлено, що внаслідок ДТП, позивачем, на підставі положень договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 від 17.03.2017р., відшкодовано ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» – власнику автомобіля Renault – збитки в розмірі 66 708,05 грн., завдані внаслідок пошкодження його транспортного засобу діями відповідача, а відтак позивач набув право вимоги до відповідача в межах зазначеної суми.
Також судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 45 395,42 грн. Предметом спору між сторонами є розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП і відповідальність за який покладається на відповідача, а підставою позову є недостатність отриманих позивачем коштів за рахунок страховика відповідача для покриття витрат, зумовлених сплатою позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування на відшкодування матеріального збитку, завданого діями відповідача.
В контексті доводів відповідача щодо обґрунтованості розміру матеріальних збитків суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Отже слід виснувати, що такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
За матеріалами справи судом встановлено, що розмір збитків, які були відшкодовані позивачем на підставі договору добровільного страхування, являють собою вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault. Така вартість визначена на підставі рахунку-фактури №МЧ-00003257 від 18.07.2024р., складеного ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ», яке здійснювало відповідний відновлювальний ремонт. При цьому позивач здійснював виплату страхового відшкодування безпосередньо на користь ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ», як суб`єкта господарювання, який здійснював відновлювальний ремонт. Отже слід виснувати, що в даному випадку розмір збитків визначається реальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля Renault.
Заперечуючи обґрунтованість визначеного позивачем розміру матеріального збитку відповідач посилався на необґрунтованість включення до його складу розміру збитків вартості фари, а також вартості робіт, у проведенні яких відсутня потреба (фарбування кронштейнів, тоді як такі кронштейни не підлягають фарбуванню). 
Разом з тим, слід звернути увагу, що обсяг пошкоджень автомобіля Renault первинно був зафіксований учасниками ДТП у Європротоколі, який підписаний обома учасниками ДТП, в тому числі і особисто відповідачем. У такому документі учасники ДТП засвідчили наступний перелік видимих пошкоджень автомобіля Renault: крило переднє праве; бампер передній; фара передня права; двері передні праві /а.с. 4/. Отже доводи відповідача про те, що внаслідок ДТП на автомобілі Renault не було пошкоджено передньої фари є необґрунтованими.
В цьому контексті слід зауважити, що акт огляду від 18.07.2024р. /а.с. 18-19/ є документом, яким регулюються виключно договірні відносини між власником автомобіля Renault (страхувальник) та ПАТ «СГ «ТАС» (страховик), як сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту №ПК/21 від 17.03.2017р., а отже має значення саме для таких осіб при визначенні розміру страхової виплати, яку страховик зобов`язаний сплатити на користь страхувальника на підставі договору добровільного страхування. Отже посилання відповідача на відсутність фіксації в акті огляду транспортного засобу від 18.07.2024р. відомостей про пошкодження на автомобілі Renault передньої фари не звільняє його від відповідальності за ремонт (заміну) такої деталі, оскільки факт її пошкодження внаслідок ДТП зафіксований Європротоколом.
Порівняльний аналіз змісту пошкоджень автомобіля Renault, зафіксованих у Європротоколі, зі змістом переліку запчастин, які були замінені під час відновлювального ремонту згідно рахунку-фактури №МЧ-00003257 від 18.07.2024р., не свідчить про наявність розбіжностей у таких документах, а отже доводи відповідача про протилежне є необґрунтованими.
Стосовно доводів відповідача про зміст ремонтно-відновлювальних робіт, які зазначені у рахунку-фактури №МЧ-00003257 від 18.07.2024р., то суд зауважує, що зміст таких робіт визначений суб`єктом господарювання, який безпосередньо здійснював ремонтно-відновлювальні роботи – ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ». Згідно відомостей ЄДРПОУ ТОВ «МОТОРКАР ЧЕРКАСИ» (код 44592021) має зареєстровані види господарської діяльності за кодом КВЕД 45.20, 45.32, що передбачає технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібну торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів. За таких обставин, такий суб`єкт господарювання мав право здійснювати відновлювальний ремонт автомобілю позивача, а отже визначений таким суб`єктом обсяг робіт та їх вартість відповідають критеріям реальності та доцільності. 
У свою чергу, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування відомостей про розмір матеріального збитку, завданого автомобілю Renault внаслідок події ДТП, як і не надано доказів на підтвердження того, що за технічними особливостями конструктивних елементів автомобіля Renault, була відсутня необхідність у фарбуванні кронштейнів. 
Таким чином, оцінюючи доводи сторін в аспекті засад балансу вірогідностей шляхом оцінки обсягу доказів, які надані суду на підтвердження розміру реального матеріального збитку, що завданий внаслідок ДТП власнику автомобіля Renault, суд визнає обґрунтованими та об`єктивними доводи позивача про те, що розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля складає 66 708,05 грн., оскільки такі доводи підтверджені належними доказами, і такі обставини не спростовані стороною відповідача. 
В той же час страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача позивачу компенсовано лише частину його витрат в розмірі 45 395,42 грн. 
Аналіз наданого відповідачем розрахунку суми такого страхового відшкодування свідчить, що різниця між такими сумами обумовлена утриманням страховиком розміру франшизи в сумі 2 000 грн., а також тим, що страхове відшкодування обчислювалось з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Renault (0,36) /а.с. 65-66/.
Беручи до уваги зміст заперечень сторони відповідача, суд звертає увагу, що розмір реальних збитків визначається вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу, оскільки саме такі витрати має зробити потерпілий для відновлення стану свого пошкодженого майна. Обчислення розміру матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу здійснюється для випадків, що передбачені законом, зокрема для обчислення розміру страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки розмір відповідальності страховика обмежується на значення коефіцієнту фізичного зносу (ст. 29 Закону №1961). Натомість, обсяг майнової відповідальності винуватця ДТП визначається розміром реальних збитків, а відтак визначається розміром вартості відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу.
Таким чином, суд доходить висновку, що різниця між фактичними витратами позивача, обумовленими оплатою вартості відновлювального ремонту автомобіля Renault, та розміром сплаченого йому страховиком відповідача страхового відшкодування, зумовлена розміром франшизи та урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин такого автомобіля, а відтак така різниця не покривається обсягом цивільно-правової відповідальності страховика відповідача, а покладається на завдавача шкоди, тобто безпосередньо на відповідача.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019р. у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
За таких обставин з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю Renault) та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування, оскільки різниця між виплаченою страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача позивачу сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розміром франшизи та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 30.10.2019р. у справі № 753/4696/16-ц, від 22.04.2020р. у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020р. у справі №755/7666/19.
Таким чином суд доходить висновку, що обсяг майнової відповідальності відповідача за майнову шкоду, що заподіяна власнику автомобіля Renault, внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача 17.07.2024р., визначається різницею між вартістю відновлювального ремонту такого автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу та розміром страхового відшкодування матеріальних збитків за полісом страхування цивільно-правової відповідальності відповідача і складає 21 312,63 грн. (66 708,05 грн. – 45 395,42 грн.). За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідні витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідача витрати зі сплати судового в повному обсязі, тобто у розмірі 3028 грн.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

в и р і ш и в :

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування – задовольнити.
Стягнути зі  ОСОБА_1  (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243; юридична адреса: пр. Перемоги, буд. 65, м. Київ) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 312 грн. 63 коп. та судові витрати в розмірі 3 028 грн., тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 24 340 грн. 63 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В.М. Скляренко