ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4290/25 
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.
розглянувши заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" про здійснення розподілу судових витрат 

у справі № 904/4290/25
за позовом: ОСОБА_1 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73"
про визнання протиправним та недійсним рішення засідання правління ОСББ
ВСТАНОВИВ:
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/4290/25 задоволено частково.
Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/4290/25 змінено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Софія 73" (49087, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Ковалевської Софії, буд. 73, ідентифікаційний код 44703291) витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
У задоволенні клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" про стягнення витрат на правничу допомогу в іншій частині відмовлено.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі №904/4290/25 залишено без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладено на  ОСОБА_1 .
31.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про здійснення розподілу судових витрат, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
До вказаного клопотання долучено докази: копію договору про надання правничої допомоги від 03.09.2025 року; копію розрахунку щодо наданих послуг від 27.05.2026 року; копію акту про надані послуги (правничу допомогу) від 27.05.2026 року; копію платіжної інструкції 112 від 29.05.2026 року; направлення клопотання з додатками позивачу.
03.06.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання (заяву), в яких просить відмовити ОСББ «СОФІЯ 73» (ЄДРПОУ 44703291) у задоволенні клопотання про долучення доказів та стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн в повному обсязі. У разі часткового задоволення клопотання Відповідача, враховуючи критерії співмірності, розумності, реальності та практику Верховного Суду, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу до 3 000,00 грн.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, зазначає, що розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення (постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 ГПК України). 
Суд не вбачає підстав для виклику сторін та вважає за можливе розглянути питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідача без повідомлення сторін.
Стаття 59 Конституції України декларує, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). 
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
За приписами ч. 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21)).
Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 ГПК України, у ч. 5 цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див. пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; постанову Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 прямо зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). 
В свою чергу, в контексті зауважень позивача, що встановлення фіксованої суми за участь у судовому засіданні без урахування його фактичної тривалості суперечить принципам господарського судочинства, слід звернути увагу, що Закон України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати.
У постанові від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19 Верховний Суд виклав правову позицію, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. 
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом.
Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але і враховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як підтверджується матеріалами справи, ОСББ "Софія 73" у відзиві на апеляційну скаргу зазначило попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції - 20 000 грн. 
Повноваження представника відповідача підтверджені Ордером на надання правничої допомоги ОСББ "Софія 73".
31.05.2026, з дотриманням приписів, визначених ч. 8 ст. 129 ГПК України, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з клопотанням, згідно якого просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Судом встановлено, що Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" та фізичною особою - підприємцем Курячим Андрієм Миколайовичем укладено договір про надання правничої допомоги від 03.09.2025р.
Згідно з п. 1.1. Предмет Договору - надання правничої допомоги у справі за позовом Кухарєвої Наталії Георгіївни про визнання протиправним та недійсним рішення засідання правління ОСББ "Софія 73". 
Оплата надання правничої допомоги за договором здійснюється клієнтом відповідно до акту про надання послуг та розрахунку вартості послуг (п. 3.1 Договору). 
До матеріалів справи долучено:
- розрахунок наданих послуг відповідно до договору "Про надання правничої допомоги" від 27.05.2026. Загальна вартість послуг – 20 000 грн;
- акт від 27.05.2026 про надані послуги (правничу допомогу). Загальна вартість послуг – 20 000 грн. 
За умовами п. 1.2 Договору про надання правничої допомоги від 03.09.2025р. Адвокатом надано наступні послуги:
- 17.02.2026р. складання відзиву на апеляційні скарги вартістю 10 000,00 грн (без ПДВ);
- 08.04.2026р. участь в судовому засіданні 08.04.2026 вартістю 5 000,00 грн (без ПДВ);
- 27.05.2026р. участь в судовому засіданні 27.05.2026 вартістю 5 000,00 грн (без ПДВ).
Таким чином, загальна вартість наданих послуг в Центральному апеляційному господарському суді на виконання Договору складає: 20 000 грн без ПДВ, тобто відповідає попередньому (орієнтовному) розрахунку.
Судом встановлено, що Курячий А.М. має статус адвоката, договір від 03.09.2025 за своїм змістом та умовами відповідають істотним умовам договору про надання правничої допомоги. 
Документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги є відповідний ордер на надання правничої допомоги ОСББ "Софія 73", в якому вказано, що підставою для його видачі є договір про надання правничої допомоги.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20, від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 29.10.2024 у справі № 911/22/24 укладення фізичною особою договору як фізичною особою-підприємцем не позбавляє статусу адвоката, а тому в розумінні приписів процесуального закону і не впливає на правильність розподілу витрат у справі, у разі якщо наявні докази, що він брав участь у розгляді справи як адвокат. 
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13.05.2026 у справі № 910/7523/25 не знайшла підстав для відступу від згаданого висновку, а тому суд вважає необгрунтованими заперечення позивача, що оскільки договірні зобов`язання та фактичний рух коштів відбулися в межах комерційної діяльності Фізичної особи-підприємця Курячого А.М., в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази понесення Відповідачем витрат саме на оплату професійної правничої допомоги адвоката і відповідно це не виключає процесуальну можливість задоволення клопотання, як помилково вважає Кухарєва Н.Г.
Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" 29.05.2026 здійснено оплату за надання правничої допомоги (акт від 27.05.2026р. по договору від 03.09.2025р.) фізичній особі - підприємцю Курячому А.М. у розмірі 20 000 грн Без ПДВ (Платіжна інструкція № 112).
У постанові від 31.05.2022 у справі № 927/727/21 Верховний Суд сформував наступний висновок: “Судами з урахуванням відповідних законодавчих приписів та правових висновків, викладених у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/996/18, правильно відзначено, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено”.
За правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21: Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права”. 
Звідси колегія суддів відхиляє як безпідставні заперечення позивача, що надані Відповідачем Розрахунок та Акт про надані послуги від 27.05.2026 року не містять детального опису виконаних робіт із зазначенням витраченого часу. Документи містять лише абстрактні пункти: «Участь в судовому засіданні 08.04.2026р. — 5 000 грн» та «Участь в судовому засіданні 27.05.2026р. — 5 000 грн».
Разом з тим, дослідивши зміст наданої адвокатами сторін професійної правничої допомоги, про яку зазначено в акті приймання-передачі наданих послуг, суд доходить висновку, що такий зміст наданої правничої допомоги не є в повній мірі обґрунтованим, а розмір вартості певних послуг не відповідає критерія розумності та є завищеним.
Так, розподіляючи витрати відповідача на професійну правничу допомогу, необхідно зважати на те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Наявний у матеріалах справи відзив на апеляційні скарги, а також участь у судових засіданнях дійсно підтверджують надання правової допомоги відповідачу у цій справі Адвокатом Курячим А.М..
В той же час, колегією суддів враховується, що категорія спору в даному конкретному випадку обмежується аналізом незначної кількості доказів та чітко врегульована нормами права і не містить певної особливості, яка відрізняла б її від інших спорів у подібних правовідносинах.
Практика щодо розгляду даної категорії спору є сталою та не потребує значного часу для її дослідження.
Апеляційна скарга не є об`ємною та за своєю суттю здебільшого дублює доводи позовної заяви та інших процесуальних документів, що подавалися позивачем.
Натомість відзив на апеляційні скарги, складений адвокатом відповідачу, викладений на 6 арк., містить значні інтервали між абзацами та його основу становить цитування змісту оскаржуваних судових рішень, норм права та висновків Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 20.05.2026 у справі №911/969/24 зазначила, що якщо позиція сторони та зміст процесуальних документів у різних інстанціях дублюються — це є підставою для зменшення витрат. 
Такий підхід є усталеним у практиці Верховного Суду та відображений, зокрема, у постановах від 21.02.2024 у справі №911/593/22, від 28.05.2024 у справі № 910/2812/23, від 26.02.2025 у справі № 910/13078/23, від 26.06.2025 у справі № 918/822/23(918/583/24), від 03.02.2026 у справі № 910/14080/24.
В свою чергу, щодо витрат ОСББ "Софія 73" на участь в одному судовому засіданні вартістю 5 000,00 грн за одне судове засідання є непропорційним до предмету позову, статусу сторін, спірних правовідносин та порушених в апеляційному провадженні перед судом питань загалом.
Варто наголосити, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідає процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 20/156-09, від 12.12.2024 у справі №920/882/23(920/234/19), від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 26.11.2024 у справі №922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).
Заявлений до відшкодування розмір витрат відповідача з огляду на обставини даної справи та її значення для сторін матиме надмірний характер.
Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі №911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже, саме на позивача, як сторону яка заперечує проти витрат відповідача, покладається обов`язок надати докази необґрунтованості та неспівмірності заявлених останнім витрат.
Таким чином, вказані позивачем у поданому до господарського суду клопотанні про зменшення судових витрат аргументи про те, що перелічені в акті послуги, надані відповідачу адвокатом, не відповідають критеріям обґрунтованості та співмірності з обсягом виконаних робіт, а витрати не були неминучими, частково знайшли своє підтвердження, відтак, апеляційний суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не в повній мірі відповідає вищезгаданим критеріям, приймаючи до уваги заперечення ОСОБА_1 .
У цьому висновку суд враховує, що чинним законодавством не заборонено права суду присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, за рахунок іншої сторони адвокатські витрати у меншому розмірі, який погоджений у договорі між адвокатом та його клієнтом. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. 
Зокрема, у рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.
Водночас, у рішенні від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Аналогічний підхід при розподілі судових витрат відображений у постанові Верховного Суду в постанові 29.09.2022 у справі №904/6499/20 (904/1373/21).
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат відповідачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката з: категорією, складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); характером та змістом (наповненням) відзиву на апеляційні скарги; виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, апеляційний суд доходить висновку про можливість лише часткового задоволення клопотання ОСББ "Софія 73".
Підсумовуючи усе вищевикладене, необхідно зауважити, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між відповідачем та адвокатом у договорі про надання правової допомоги та складеному на його виконання Акті приймання-передачі наданих послуг, проте, керуючись принципами пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, можливо констатувати, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, деякі витрати на послуги з надання правничої допомоги не були обґрунтованими та неминучими, а отже не вбачається необхідність понесення судових витрат у заявленому до відшкодування розмірі на суму 20 000,00 грн в суді першої інстанції у даній справі і обґрунтованою та розумною компенсацією визнається судом сума в 10 000,00 грн, яка може бути задоволена, натомість в решті вимог належить відмовити.
При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону. 
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" про здійснення розподілу судових витрат у справі № 904/4290/25 задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Софія 73" (49087, м. Дніпро, вул. Ковалевської Софії, буд. 73, ідентифікаційний код 44703291) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн, про що видати наказ.
В іншій частині вимог відмовити.
Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя А.Є. Чередко