ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/4847/25 пров. № А/857/50980/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року в справі № 500/4847/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції – Мартиць О.І.,
час ухвалення рішення – 27 жовтня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 27 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) про зарахування до страхового стажу періоду навчання.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.05.2025 №192050005167 "Про часткову відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати з 01.06.2025 ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання відповідно до архівної довідки від 24.12.2024 №02-12/4415, виданої Тернопільським медичним університетом ім. І.Я. Горбачевського, та провести перерахунок пенсії з врахуванням виплачених сум.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що законодавством передбачено умови підтвердження певних періодів роботи, коли в трудовій книжці містяться неточні записи про ці періоди. При розгляді документів виявлено, що ім`я заявниці згідно паспорту " ОСОБА_2 " не співпадає із ім`ям у довідці “ ОСОБА_2 ".
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як отримувач пенсії за віком, 23.05.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок пенсії.
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За результатом розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 29.05.2025 прийняло рішення №192050005167 "Про часткову відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 "
Зі змісту рішення видно, що ОСОБА_1 до заяви надала архівну довідку від 24.12.2024 №02-12/4415 про період навчання, видану Тернопільським національним медичним університетом ім. І.Я. Горбачевського.
При розгляді документів виявлено, що ім`я заявниці згідно паспорту " ОСОБА_2 " не співпадає із ім`ям, зазначеним у довідці " ОСОБА_2 ", у зв`язку з чим відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.
Не погодившись із вказаним рішенням та вважаючи порушеним своє право на соціальний захист, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом "д" статті 56 Закону №1788-XI до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Судом встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №192050005167 від 29.05.2025 позивачу ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки при розгляді документів, а саме архівної довідки від 24.12.2024 №02-12/4415 про період її навчання, виданої Тернопільським національним медичним університетом ім. І.Я. Горбачевського виявлено, що ім`я заявниці згідно паспорту " ОСОБА_2 " не співпадає із ім`ям, зазначеним у довідці " ОСОБА_2 ".
Архівна довідка від 24.12.2024 №02-12/4415 видана випускниці 1988 року Тернопільського державного медичного інституту ОСОБА_3 за паспортом НОМЕР_1 ) Володимирівні в тому, що вона навчалася на денній формі навчання медичного факультету з 1 вересня 1982 року (наказ про зарахування №168-Д від 23.08.1982 р.) по 25 червня 1988 року (наказ про відрахування №196-Д від 25.06.1988 р.) за спеціальністю "Лікувальна справа". 
На підставі результатів іспитів і відповідно до рішення Державної екзаменаційної комісії ОСОБА_4 присвоєно кваліфікацію лікаря та видано диплом НОМЕР_2 , реєстраційний №57 в м. Тернопіль від 25.06.1988 р.
Згідно Форми РС-право ОСОБА_1 зараховано до страхового стажу період з 27.09.1988 прийнята на посаду лікаря інтерна по акушерству і гінекології в Бердичівську центральну міську лікарню Житомирської області (наказ №246-к від 26.09.1988) по 29.07.1989 звільнена з роботи у зв`язку з закінченням інтернатури (наказ №160-к від 29.06.1989), всього 10 місяців 3 дні, що стверджується записами №№1-2 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 27.09.1988.
Варто зауважити, що на титульній сторінці цієї трудової книжки міститься запис про виправлення імені ОСОБА_1 з " ОСОБА_2 " на "" ОСОБА_2 " згідно паспорта НОМЕР_1 , виданого Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області 17.03.2001, що засвідчено підписом старшого інспектора з кадрів та відтиском печатки Комунального некомерційного підприємства "Бережанська центральна міська лікарня" Бережанської міської ради.
Згідно наданих документів у паспорті позивача серії НОМЕР_1 , виданого Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області 17.03.2001, ім`я українською мовою зазначено " ОСОБА_2 ", російською мовою - " ОСОБА_2 ", у свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 від 06.03.1965, її ім`я російською мовою записано - " ОСОБА_2 ", у - свідоцтві про восьмирічну освіту від 11.06.1980 серії НОМЕР_5 ім`я зазначено як " ОСОБА_2 ", в свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 21.05.1988 ім`я українською мовою зазначено як " ОСОБА_2 ", у свідоцтві про народження сина позивача серії НОМЕР_7 від 15.11.1990 її ім`я зазначено як " ОСОБА_2 ". 
Вказані розбіжності у написанні імені позивача " ОСОБА_2 " - " ОСОБА_2 " не можуть бути підставою для незарахування періоду навчання в Тернопільському державному медичному інституті з 1 вересня 1982 року по 25 червня 1988 року згідно архівної довідки від 24.12.2024 №02-12/4415, виданої Тернопільським національним медичним університетом ім. І.Я. Горбачевського.
Необхідно констатувати, що судовим розглядом підтвердився факт навчання позивача у вказаний період, що не спростовано відповідачем, беручи до уваги, що згідно записів №№1-2 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 27.09.1988 вона працювала на посаді лікаря інтерна по акушерству і гінекології в Бердичівській центральній міській лікарні Житомирської області з 27.09.1988 по 29.07.1989, і цей період зарахований до її страхового стажу.
Крім того Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а сформулював висновок про те, що " формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист."
Враховуючи наведене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про зарахування до страхового стажу позивача період навчання відповідно до архівної довідки від 24.12.2024 №02-12/4415, виданої Тернопільським національним медичним університетом ім. І.Я. Горбачевського, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.05.2025 №192050005167 "Про часткову відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 " є протиправним та підлягає скасуванню.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року в справі № 500/4847/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 20 травня 2026 року.