ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2309/25  Номер провадження 22-ц/814/1519/26	Головуючий у 1-й інстанції Макарчук С. М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя : Триголов В.М.,
судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,
секретар:Горбун К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Титаренка Сергія Олександровича на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2025 року та ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина, - 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
Позов обґрунтований тим, що хоча позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та спільно не проживають, вони мають спільну доньку - ОСОБА_3 , яка проживає з позивачем. Позивачка позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати самостійний дохід, оскільки доглядає за дитиною, а батько дитини проходить службу в Секторі поліцейської діяльності на воді (м. Кременчук) та може надавати їй матеріальну допомогу.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина - задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання як жінки, з якою проживає дитина ОСОБА_3 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кременчук Полтавської області), у розмірі 1/5 (однієї п`ятої) частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову, тобто 26 вересня 2025 року, і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судові витрати покладено на відповідача - ОСОБА_1 .
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2025 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення про розподіл судових витрат у цивільній справі № 532/2309/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина.
Непогодившись із вказаними рішеннями їх в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зауважує, що згідно ст.84 СК України дружина , з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років аліментів. Право на утримання вагітної дружини, а також дружина, з якою проживає дитина , має і в разі розірвання шлюбу.
Зазначає, що суд першої інстанції вірно керувався нормою ст.80 СК України , згідно якої аліменти присуджуються одному із подружжя у частині від заробітку другого із подружжя або у твердій грошовій сумі. Проте , відповідач наголошує, що одружений із ОСОБА_2 не був , однією сім`єю із нею не проживав і не проживає , від сплати аліментів на дитину визначених рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області у справі №532/2311/25 не ухиляється. А отже, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 як одної із подружжя з ким проживає дитина, оскільки сторони у справі не перебували у шлюбі, та разом не проживали.
Зважаючи на викладене  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2025 року , та постановити нове про відмову в замовленні позовних вимог.
Щодо ухвали, то відповідач вказує, що вона прийнята передчасно без належно з`ясування обставин справи. Так, судом залишено поза увагою клопотання про відкладення судового засідання до апеляційного перегляду основного рішення, так як наявність апеляції може в подальшому вплинути на основне рішення, оскільки апеляційний суд може змінити або скасувати основне судове рішення, а питання витрат, є похідним від основного рішення. За таких обставин, районним судом передчасно прийнято рішення про відмову у розподілі судових витрат.
У зв`язку із вказаним скаржник просить скасувати ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2025 року , як винесену передчасно.
У справі встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кременчук Полтавської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 23.08.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції .
Відповідно до довідки про склад сім`ї № 636 від 22.09.2025, виданої Світлогірським старостинським округом виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .
З наданої відповідачем виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 по картці/рахунку НОМЕР_2 , за період з 13.01.2024 по 26.09.2025 останнім здійснювалися грошові перекази на ім`я ОСОБА_2 у різних сумах, при цьому лише у одному з випадків наявний коментар до платежу "сплата аліментів ОСОБА_3 " .
Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Скаржник наголошує на тому , що оскільки він із позивачем ОСОБА_2 у шлюбі не перебував та спільно не проживав , відтак відсутні законі підстави для стягнення з нього аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років , адже положення Сімейного Кодексу визначають , що саме дружина має відповідне право.
Та колегі суддів зауважує, що згідно частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Отже, частина четверта статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу або не перебування у ньому взагалі. 
Тож, законодавець не пов`язує право отримання аліментів на утримання жінки із якою проживає дитина виключно із фактом укладення шлюбу чи фактичного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Вирішальним у даному випадку фактором є кровне споріднення батька та дитини, що в даному випадку відповідачем не заперечується , оскільки він у апеляційній скарзі посилається на своєчасну сплату аліментів на утримання дитини.
Таким чином, особливим видом права на утримання є право жінки на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання.
Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (стаття 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості надавати фінансову допомогу позивачу як матері спільної дитини, яка не досягла трирічного віку.
У свою чергу позивач, будучи матір`ю дитини, яка не досягла трирічного віку, має право на утримання відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 СК України, оскільки саме з нею проживає їхня спільна з відповідачем дочка.
Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини, також як і від обставини щодо її працевлаштування та доходу.
Визначаючи розмір аліментів на утримання матері дитини , суд виходив саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби матері дитини та фінансові можливості відповідача.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо послань скаржника на передчасність ухвали про відмову у прийнятті додаткового рішення про розподіл судових витрат, суд виходить з слідуючого.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, п. 1,2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі залишення позову без задоволення - на позивача. Проте у разі задоволення позову такі витрати покладаються на відповідача. 
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Виносячи ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення щодо стягнення з позивача ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу на користь відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно керувався положеннями ЦПК та заважаючи на задоволення позовних вимог правомірно , а не передчасно , як вказує скаржник, відмовив у стягненні таких витрат. Урахувавши, що така заява була подана відповідачем на підставі положень ч.8 ст.141 ЦПК , суд обґрунтовано відмовив у розподілі витрат на правничу допомогу керуючись п.1 ч.2 ст.141 ЦПК. 
Доводів у підтвердження помилковості висновків суду першої інстанції в даній справі скаржником не наведено, зважаючи на вказане апеляційна скарга в частині оскарження ухвали щодо розподілу судових витрат також не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Титаренка Сергія Олександровича – залишити без задовлення.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2025 року та ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов