ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р. Справа№ 910/15099/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

при секретарі судового засідання: Михайлішині В.В.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Гайдук С.І.  
від відповідача: не з`явились 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза»
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 (повний текст рішення складено 16.02.2026)
у справі № 910/15099/25 (суддя - Трофименко Т.Ю.)
за позовом Національної поліції України
до Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза»
прo стягнення 580083,25 гривень

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

Національна поліція України (надалі також позивач, покупець) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до ПрАТ «ТФ «Роза» (надалі також відповідач, постачальник) про стягнення 218590,76 гривень пені, 361492,49 гривень штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку по поставці товару згідно з договором № 154НП від 19.06.2024 про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами темно-синього кольору) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1) (надалі також Договір).

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ПрАТ «ТФ «Роза» на користь Національної поліції України 580083,25 гривень штрафних санкцій (пені та штрафу).
Рішення суду першої інстанції мотивоване зокрема тим, що розрахунок пені та штрафу за порушення виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором відповідає умовам Договору, фактичним обставинам справи та є арифметично правильним.

Короткий зміст апеляційної скарги

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає про наступне:
- виконання зобов`язань у встановлений Договором строк стало неможливим у зв`язку із істотною зміною обставин, - екстрені та стабілізаційні відключення електроенергії за розпорядженням НЕК «Укренерго» і зумовлені цим простої виробничих потужностей;
- день в якому здійснено поставку товару не може рахуватися, як день прострочення зобов`язання відповідно до ст. 267 ГК України, а отже нарахування позивачем до стягнення штрафу за накладною № 13019 є безпідставним та необґрунтованим; 
- одночасне звернення стягнення за банківською гарантією, а також стягнення з відповідача штрафних санкцій за одне і те саме правопорушення є за своєю суттю подвійною відповідальністю, що не відповідає положенням Конституції України та суперечить принципу справедливості та пропорційності.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19.06.2024 між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами темно-синього кольору) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1) № 154НП.
Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язався поставити покупцю товар оборонного призначення - сорочки трикотажні з короткими рукавами темно-синього кольору (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1) (надалі - товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим Договором. 
Загальна кількість товару, що підлягає поставці та ціна товару визначається у Специфікації Товару (Додаток № 1 до Договору) і Ростовці Товару (Додаток № 2 до Договору) (п. 1.2. Договору). 
Ціна Договору становить 10289160,00 гривень, у тому числі ПДВ - 1714860,00 гривень (п. 3.1. Договору). 
Відповідно до п. 5.1. Договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 16 липня 2024 року включно, за адресою покупця у місті Києві (конкретні реквізити, адреси поставки будуть повідомлені листом покупця на електронну пошту постачальника, зазначену у розділі XVII цього Договору безпосередньо перед поставкою товару). 
Водночас, 04.10.2024 сторони уклали додаткову угоду до Договору № 1/252НП, якою продовжили строк поставки товару до 16 листопада 2024 року. 
Датою поставки товару вважається дата отримання його покупцем і підписання уповноваженими особами сторін накладної (п. 5.2. Договору). 
Пунктом 5.5. Договору визначено, що право власності покупця на переданий товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується підписом уповноваженої особи покупця на відповідній накладній. Ризик випадкового знищення або пошкодження товару несе власник. 
У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором (п. 9.1. Договору). 
За несвоєчасне виконання зобов`язання, передбаченого п. 5.1. цього Договору, з постачальника на користь покупця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка ціни товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку передбаченого п. 5.1. Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору (п. 9.2. Договору). 
Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін та діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором (п. 14.1. Договору). 
На виконання Договору відповідач поставив позивачу товар партіями, а саме: 21.11.2024 поставлено товару загальною вартістю 2136225,60 гривень з ПДВ, що підтверджується накладною № 12159; 02.12.2024 поставлено товару загальною вартістю 2988756,00 гривень з ПДВ, що підтверджується накладною № 12638; 17.12.2024 поставлено товару загальною вартістю 5164178,40 гривень з ПДВ, що підтверджується накладною № 13019.

Позиція суду апеляційної інстанції 

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі та заперечення на них, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне. 
Загальні правила визначення неустойки, підстав, умов та правил для її застосування врегульовані положеннями ГК України (за умови якщо правовідносини виникли на час чинності даного нормативно-правового акту) та ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
За приписами ч. 1 ст. 550 цього ж кодексу право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
На відміну від положень ЦК України, які штраф та пеню визначають як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором, положення ГК України визначають неустойку, штраф та пеню як господарські санкції у вигляді грошової суми - штрафні санкції, суму яких учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (4). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу (5).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
Як вбачається із аналізу вищевказаного, якщо законом прямо не передбачено встановлення штрафних санкцій за порушення зобов`язань, а також їхній розмір, то сторони вправі на основі власного волевиявлення та керуючись принципом свободи договору у положеннях договору самостійно врегулювати всі необхідні аспекти, пов`язані із нарахуванням штрафних санкцій. Іншими словами, сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.
Верховний Суд у своїй постанові від 07.02.2024 у справі № 910/5436/22 виснував наступне: « 37. Так, відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і за загальним правилом (див. правовий висновок Верховного Суду у постанові від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17) день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, адже днем прострочення виконання зобов`язання не є. 38. Між тим, колегія суддів висновує, що у разі якщо сторони господарського договору, керуючись «принципом свободи договору» погодять умову про те, що день поставки товару поставленого постачальником з порушення строку також вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції, здійснення управленою стороною такого договору - покупцем нарахування постачальнику пені з урахуванням дня поставки товару буде вважатися правомірним і приписам цивільного законодавства не суперечитиме. 39. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 922/1178/17 вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання. 40. Оскільки у пункті 9.2. Договору Поліція і Товариство погодили умову про те, що день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку передбаченого пунктом 5.1 розділу 5 Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору, здійснене Позивачем у спірних правовідносинах нарахування Відповідачеві сум пені з урахуванням днів фактичної поставки товару Відповідачем було правомірним».
Як встановлено судом першої інстанції, сторони у п. 9.2. Договору передбачили, що за несвоєчасне виконання зобов`язання, передбаченого п. 5.1. цього Договору, з постачальника на користь покупця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка ціни товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку передбаченого п. 5.1. Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.
Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем при нарахуванні штрафних санкцій правомірно враховувались дні фактичної поставки товару відповідачем, а тому правомірно нараховано штраф у розмірі 7% від вартості простроченого товару за накладною від 17.12.2024 № 13019.
Колегія суддів також цілком погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що посилання відповідача на істотну зміну обставин у даних правовідносинах, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі, предметом розгляду якої є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій, оскільки зазначені ним обставини неможливості виконання зобов`язань у встановлений строк за своєю суттю є підставами для зміни або розірвання договору згідно з положеннями ст. 652 ЦК України, але ніяк не звільнення від відповідальності за неналежне виконання умов договору. У цьому контексті місцевий господарський суд також влучно звернув увагу на те, що, у розділі ХІ Договору сторони погодили підстави звільнення сторін від відповідальності, відповідно до п. 11.4. якого доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою Торгово-промисловою палатою України регіональною Торгово-промисловою палатою. Втім, матеріали справи не містять належних доказів неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань у визначені строки, тоді як наданий останнім Висновок Торгово-промислової палати України не може бути взятий до уваги, оскільки вже був підставою для продовження сторонами строків поставки товару з 16 липня 2024 року до 16 листопада 2024 року, про що укладалась додаткова угода № 1/252НП від 04.10.2024. При цьому, підставою для звернення позивача із даним позовом до суду стало прострочення поставки після 16 листопада 2024 року. 

Щодо можливості одночасного стягнення неустойки та звернення стягнення за банківською гарантією 

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У ч. 2 ст. 20 ГК України визначено, що застосування штрафних санкцій є одним зі способів захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання. Крім того, встановлено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються також іншими способами, передбаченими законом.
Згідно з ч. 1 ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження банком, іншою фінансовою установою задоволення вимог управненої сторони в розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає зазначене у ньому певне зобов`язання або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Таким чином, неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності. 
Отже, можливість стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків поставки Товару за Договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.
Таким чином, з огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасування не вбачає.
Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати з оплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/15099/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено і підписано 11.05.2026. 

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко