Справа № 587/2898/25	

Провадження № 1-кп/591/293/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року         м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 12025200480000385 за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, одруженого, військовослужбовця, не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
04 лютого 2025 року близько 08.00 год. ОСОБА_8 керував автомобілем «Subaru Forester», н.з. НОМЕР_1 та рухався по автодорозі «с. Грунівка – с. Сінне» в напрямку с. Грунівка, Сумського району, де в районі електроопори № 4 на заокругленні проїзної частини, знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахувавши дорожню обстановку, не обравши безпечної швидкості руху, допустив занос автомобіля з виїздом на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Daewoo», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої ЧМТ, забою головного мозку тяжкого ступеня, перелому кісток основи черепа, гемотимпаниуму, пневмоцефалії, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Водій ОСОБА_8 допустив порушення п.п. 11.3, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., якими передбачено, що, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.п. 11.3, 12.1 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що наступили. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро покаявся та показав, що дійсно він вчинив його за наведених обставин. Цивільний позов визнав частково, вважаючи завищеною заявлену потерпілою суму на відшкодування моральних збитків та зазначивши, що сплачував кошти потерпілій. 
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтвердила обставини обвинувачення та підтримала заявлений нею цивільний позов, зумовлений значними стражданнями, тривалим часом лікування та відновленими (і в цей час), значними та негативними змінами в житті, не заперечила сплату їй коштів в сумі 60000 гривень. 
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою провину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, не оспорював фактичні обставини, а також докази, добуті по справі, за відсутності заперечень учасників судового розгляду, визнавши недоцільність повного дослідження доказів та обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність усвідомлення обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, а також, що немає сумнівів у добровільності та істиності їх позиції, крім того, роз`яснивши їм наслідки цього, суд, відповідно до положень ст. 349 КПК України, обмежив дослідження доказів по справі допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням цивільного позову та матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого. 
Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України оскільки він, як особа, що керувала транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . 
До пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_8 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування збитків.
Обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_8 суд не вбачає.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою, є військовослужбовцем, одружений, за місцем служби характеризується позитивно, має статус учасника бойових дій та нагороди. 
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини. 
Беручи до уваги викладене та позитивні дані щодо особи обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, вік обвинуваченого, прагнення відшкодувати заподіяні збитки та часткове їх відшкодування, проходження обвинуваченим військової служби та участь в відсічі збройної агресії, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе з призначенням покарання у виді позбавлення волі та застосуванням іспитового строку, оскільки саме це сприятиме досягненню мети провадження та може прискорити відшкодування збитків.
З урахуванням позитивних даних стосовно особи обвинуваченого, наявності у нього необхідності в керуванні автомобілем для забезпечення в тому числі потреб військової служби, за відсутності доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_8 системних порушень ПДР України, вчинення кримінального правопорушення тверезим, суд вважає за можливе не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що в свою чергу також сприятиме відшкодуванню потерпілій заподіяних збитків.
Цивільний позов представника потерпілої (т. 1 а.с. 73), на думку суду підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Так, потерпілою стороною заявлений цивільний позов виключно в частині відшкодування моральних збитків в сумі 1000000 гривень, а завдання моральної шкоди в цій частині в повній мірі обґрунтовано позивачем та зумовлюється стражданнями, завданими внаслідок значного ушкодження здоров`я та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, їх характером, значною тривалістю лікування, що безумовно викликає болісні відчуття, страждання та призводить до значних змін в житті, з огляду на продовження лікування, реабілітації та відновлення і в цей час, а також зовнішнього відображення отриманих травм на потерпілій, її понівечення.
Тому, виходячи з необережного характеру вчиненого кримінального правопорушення, з глибини та характеру страждань, враховуючи принцип, розумності, виваженості, співмірності та справедливості, належною на відшкодування моральної шкоди, завданої зазначеним кримінальним правопорушенням, на переконання суду, є сума коштів в 800000 гривень, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, з вирахуванням вже сплачених коштів потерпілій в сумі 60000 гривень, тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню (згідно вимог ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 128 КПК України, ст. 51 ЦПК України, ст.ст. 1167, 1177 ЦК України, підстав для залучення як співвідповідача установи, в якій проходить обвинувачений та стягнення з неї коштів, суд не вбачає).
Питання щодо долі речових доказів вирішується згідно вимог закону, накладений арешт на автомобілі належить скасувати, оскільки такий захід був здійснений з метою збереження доказів і в подальшому його застосуванні з цією метою відпала потреба.
Процесуальні витрати, підтверджені прокурором та пов`язані з проведенням експертних досліджень слід стягнути з обвинуваченого.
Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу суд не вбачає. 
На підставі ч. 2 ст. 286 КК України, ст.ст. 1167, 1177 ЦК України, ст.ст. 122, 124, 127-129, 368, 374, 375 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання та роботи (служби).
Цивільний позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8  на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 740000 гривень.
Речові докази: автомобіль «Subaru Forester», р.н. НОМЕР_1 – залишити в користуванні володільця, автомобіль «ЗАЗ Daewoo», р.н. НОМЕР_2 – повернути володільцю, зі скасуванням накладеного на наведене майно арешту, згідно ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2025 року (частково скасованого ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2025 року).
Стягнути з ОСОБА_8  на користь держави процесуальні витрати в сумі 16936,6 гривень.
На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення – з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою – з моменту вручення вироку цій особі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя            ОСОБА_1