Справа № 161/17572/25 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/705/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за клопотанням ОСОБА_3 про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «ПМК «Волинь» про стягнення коштів за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ПрАТ «ПМК «Волинь» про стягнення коштів за договором позики.
Ухвалою суду від 28.08.2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.
Ухвалою суду від 04.02.2026 року справу № 161/17572/25 (за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики) та № 161/17573/25 (за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів) було об`єднано в одне провадження.
Постановою Волинського апеляційного суду від 04.03.2026 року судом апеляційної інстанції було скасовано ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2026 року в даній справі (про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову), та, в межах ціни позову, яка визначена позивачем в розмірі 524985269, 04 грн., накладено арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3 , а саме:
- земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0921, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Тарасове;
- земельну ділянку площею 0,105 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0922, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Тарасове;
- нежитлове приміщення (літер Д-3), площею 131,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Б;
-а також на рахунки ОСОБА_3 у банківських установах України, за виключенням рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.
Ухвалою суду від 25.03.2026 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено ПрАТ «ПМК «ВОЛИНЬ».
13.04.2026 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 про застосування зустрічного забезпечення у вигляді внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 5 000 000 грн. 
Відповідач вказує, що розмір заявлених до стягнення грошових коштів є значним і не відповідає матеріальному стану позивача, що додатково ставить під сумнів фактичне існування спірного зобов`язання. Застосовані на підставі постанови Волинського апеляційного суду від 04.03.2026 року заходи забезпечення позову, а саме: арешт коштів на банківських рахунках мають наслідком невиправдане обмеження майнових прав відповідача. Станом на сьогодні рішення у справі не ухвалено, однак у зв`язку з блокуванням рахунків, у тому числі рахунку фізичної особи-підприємця в АТ КБ «ПриватБанк», фактично зупинено господарську діяльність відповідача. Це унеможливлює ФОП ОСОБА_3 здійснювати підприємницьку діяльність, виплачувати заробітну плату працівникам, сплачувати податки, виконувати договірні зобов`язання, в тому числі оплачувати оренду нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2026 року клопотання ОСОБА_3 про застосування зустрічного забезпечення позову у цивільній справі №161/17572/25, задоволено частково.
Застосовано заходи зустрічного забезпечення позову, шляхом внесення ОСОБА_4 на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 1 000 000 грн. 00 коп. протягом десяти днів з дня постановлення ухвали суду про зустрічне забезпечення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні клопотання ОСОБА_3 відмовити.
Заслухавши представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. 
З матеріалів справи встановлено, що між сторонами наявний спір щодо стягнення заборгованості за договором позики.
Постановою Волинського апеляційного суду від 04.03.2026 року накладено арешт на нерухоме майно відповідача та на рахунки у банківських установах України (в межах ціни позову).
13.04.2026 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_3 про застосування зустрічного забезпечення у вигляді внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 5 000 000 грн. В обґрунтування вимог, відповідач вказує, що розмір заявлених до стягнення грошових коштів є значним і не відповідає матеріальному стану позивача, що додатково ставить під сумнів фактичне існування спірного зобов`язання. Застосовані на підставі постанови Волинського апеляційного суду від 04.03.2026 року заходи забезпечення позову, а саме: арешт коштів на банківських рахунках мають наслідком невиправдане обмеження майнових прав відповідача. Станом на сьогодні рішення у справі не ухвалено, однак у зв`язку з блокуванням рахунків, у тому числі рахунку фізичної особи-підприємця в АТ КБ «ПриватБанк», фактично зупинено господарську діяльність відповідача. Це унеможливлює ФОП ОСОБА_3 здійснювати підприємницьку діяльність, виплачувати заробітну плату працівникам, сплачувати податки, виконувати договірні зобов`язання, в тому числі оплачувати оренду нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що накладенням арешту на рахунки відповідача у банківських установах, у тому числі на рахунок фізичної особи-підприємця в АТ КБ «ПриватБанк», фактично зупинено господарську діяльність ОСОБА_3 . Враховуючи зміст правовідносин, що виникли між сторонами, ціну позову, з огляду на обраний вид забезпечення позову, який впливає на матеріальний стан відповідача, призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, враховуючи наявність доказів завдання відповідачу збитків, внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для застосування заходів зустрічного забезпечення позову шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 1 000 000 грн.
Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки такий зроблений з порушенням норм процесуального права та без з`ясування обставин справи.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
Зустрічне забезпечення – це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків та має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів. Згідно з частиною першою статті 154 ЦПК України метою цього інституту є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. 
Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).
Особа, яка подала заяву про зустрічне забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про зустрічне забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до зустрічного забезпечення позову. У вирішенні питання про зустрічне забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до зустрічного забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 є власником вказаного нерухомого майна і його ринкова вартість, відповідно до наданої представником позивача та неспростованої відповідачем, інформації є достатньою для можливого відшкодування збитків, які можуть бути заподіяні внаслідок вжиття заходів забезпечення позову.
Таким чином обставин, які б свідчили про необхідність обов`язкового зустрічного забезпечення позову, визначених положеннями ч. 3 ст.154 ЦПК України, відповідача не навів, а суд першої інстанції помилково застосував положення даної норми. 
Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_3 зазнає збитків, оскільки вжиті заходи забезпечення позову обмежують його права та інтереси, позбавляючи права розпоряджатися належним йому на праві власності майном, судом до уваги не приймаються, з огляду на те, що самі по собі заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням прав особи тією мірою та таким чином, як це необхідно для збереження в період розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду в разі задоволення позову. Суд розцінює такі твердження відповідача, а також твердження про те, що вжиті заходи забезпечення позову впливають на його матеріальний стан і їх застосування може завдати значних збитків, не відповідає дійсності, оскільки застосування заходів забезпечення позову не призводять до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, гарантованих ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, оскільки вказане твердження представника відповідача є лише його припущенням.
Бездоказовими є твердження ОСОБА_3 про фактичне зупинення його господарської діяльності, оскільки не підтверджені жодними документами, які б свідчили про припинення господарських операцій, неможливість здійснення розрахунків, виплати заробітної плати, сплати податків або виконання договірних зобов`язань. Само по собі накладення арештів на рахунки ОСОБА_3 , в межах ціни позову, не свідчить про неможливість здійснення господарської діяльності. 
Приймаючи до уваги, що позивач має зареєстроване місцезнаходження на території України, враховуючи зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача, не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, враховуючи відсутність доказів завдання відповідачу збитків, внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, а також те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів зустрічного забезпечення позову.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення позову. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2026 року скасувати.
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «ПМК «Волинь» про стягнення коштів за договором позики.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. 

Головуючий-суддя:

Судді: