ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 564/2967/23
Провадження № 51-1272 км 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція) ОСОБА_6 ,
засудженого (відеоконференція) ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їхнього представника адвоката ОСОБА_10 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 23 червня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023181150000012, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красносілля Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.
Зміст рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 23 червня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Згідно з вироком ОСОБА_7 засуджено за те, що він 08 січня 2023 року, в темну пору доби, о 17:20, керуючи автобусом «Mercedes-Benz Vario 814D», рухаючись ділянкою автодороги«Городище -Рівне - Старокостянтинів» зі сторони м. Сарни в напрямку м. Костопіль в межах населеного пункту «Мирне» Рівненського району Рівненської області, у порушення п. б) пункту 2.3, 12.4. Правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримувався встановленої в межах населеного пункту швидкості руху транспортного засобу, що не повинна перевищувати 50 км/год, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалася проїзною частиною в попутному напрямку відносно руху автобуса, тобто в напрямку м. Костопіль. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2026 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У спільній касаційній скарзі представник потерпілих та потерпілі ставлять питання про скасування ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду провадження. 
З ухвалою апеляційного суду не погоджуються, вважають її необґрунтованою, невмотивованою, ухваленою без дотримання вимог як процесуального законодавства, так і закону про кримінальну відповідальність, а отже, на їхню думку, наявні підстави для її скасування. 
Посилаються на те, що, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України, судами не надано належної оцінки тому, що засуджений вчинив тяжкий злочин, а наслідком від вчиненого є смерть людини.
Вказують, що залишено без належної оцінки те, що ОСОБА_7 при допустимій швидкості 50 км/год рухався з її перевищенням, незважаючи на те, що в транспортному засобі перебували 31 пасажир.
Також не взято до уваги, що моральну шкоду потерпілим було відшкодовано лише частково, є наявними претензії матеріального та морального характеру, а також не було враховано думку потерпілих щодо призначення реального покарання.
Стверджують, що з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення та наслідків, наведені мотиви для застосування положень ст. 75 КК України є непереконливими й не свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування реального покарання. 
У запереченні сторона захисту просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримала подану касаційну скаргу в частині необхідності скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Захисник та засуджений заперечували щодо задоволення касаційної скарги.
Іншим учасникам судового розгляду направлялися повідомлення про дату і час судового засідання, однак до суду вони не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду не надходило. 
Мотиви Суду
За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися положеннями статей 412-414 цього Кодексу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7  у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Крім цього, за вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло б досягненню справедливого балансу між правами й свободами людини і захистом інтересів держави та суспільства.
Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або ухвалення рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість 
На думку колегії суддів Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначеного питання суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати,що положення ст. 75 КК України застосовуються лише тоді, коли для цього є відповідні умови та підстави, які необхідно навести у рішенні.
При цьому, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із рішенням місцевого суду щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, свого рішення належним чином не мотивував, зокрема не обґрунтував підстав, з яких дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги, що поза належною увагою апеляційного суду залишилося те, що засуджений вчинив тяжкий злочин.
Правилами дорожнього руху регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.
До водіїв транспортних засобів пред`являються підвищені вимоги щодо дотримання ними цих правил, адже порушення такими особами Правил дорожнього руху може призвести до травмування інших учасників дорожнього руху.
Судом апеляційної інстанції безпідставно залишено поза увагою порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками - смерть потерпілої.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих та їх представника, доводи апеляційних скарг належним чином не перевірив, свій висновок щодо можливості виправлення ОСОБА_7   при застосуванні до нього положень ст. 75 КК України належно не обґрунтував, тим самим порушивши вимоги ст. 419 КПК України. 
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з огляду на істотні порушення вимог КПК України, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі винного через м`якість у зв`язку зі звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням.
При цьому суду потрібно врахувати, що за умови підтвердження аналогічного обсягу обвинувачення, даних про особу обвинуваченого та обставин, які пом`якшують та/чи обтяжують покарання, призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись положеннями ст. ст. 434, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їхнього представника адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково. 
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3