ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 квітня 2026 року	Справа №160/36386/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луговської Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, відповідача-2: Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство оборони України, про визнання неправомірним обліку та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) через представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати неправомірним облік Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради (далі – відповідач-1), Квартирно-експлуатаційним відділом м.Дніпро (далі - КЕВ м.Дніпро, відповідач-2) та військовою частиною НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-3) в якості службової квартири АДРЕСА_1 , а саму квартиру АДРЕСА_1 , - не службовою;
- зобов`язати відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3 виключити з обліку службових жилих приміщень квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрований і проживає сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 на підставі службового ордера № 87 від 21.01.2010 р. виданого виконавчим комітетом Нікопольської міської ради у зв`язку з проходженням військової служби.
Позивач стверджує, що набув право на забезпечення його сім`ї постійним житлом шляхом виключення наданої квартири з числа службових, відповідно до діючої на той час Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра Оборони України № 737 від 30.11.2011 р. (далі- Інструкція № 737, яка діяла до 01.10.2018 р.).
За його зверненням, згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 28.02.2018 р. № 127, погоджено виключення з числа службових кв. АДРЕСА_1 для забезпечення сім`ї ОСОБА_1 постійним житлом зі зняттям з квартирного обліку.
Відповідно до Протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 59 від 10.05.2018 р. (далі – Протокол) погоджено Список військовослужбовців квартири, яких пропонується виключити з числа службового житла Міністерства оборони України в Нікопольському гарнізоні (далі – Список), пунктом 6 якого зазначено квартиру АДРЕСА_1 для забезпечення сім`ї ОСОБА_1 постійним житлом.
Згідно витягу зі Списку розподілу жилої площі для постійного проживання в Нікопольському гарнізоні, погодженому протоколом засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України від 10.05.2018 р. № 59 ОСОБА_1 розподілена для постійного проживання квартира АДРЕСА_1 .
Однак, позивач стверджує, що після оформлення вищевказаних документів щодо забезпечення його сім`ї постійним житлом шляхом виключення вказаної квартири з числа службових, КЕВ м.Дніпро (відповідач-2 по справі) не завершив вирішення цього питання шляхом подання до виконавчого комітету Нікопольської міської ради (відповідач-1 по справі) відповідного клопотання, про виключення квартири позивача з числа службових.
У відповіді від 17.11.2025 № 2524/25 на адвокатський запит, відповідачем-1 повідомлено, що квартиру АДРЕСА_1 було розподілено ОСОБА_1 (позивачу по справі) на підставі ордеру на службове жиле приміщення від 21.01.2010 р. № 87, згідно поіменному списку громадян, що затверджений розпорядженням КМУ від 29.12. 2010 р. № 1675 та затверджений протоколом Координаційної ради з питань розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою від 11.01.2010 р. № 20. Повідомлено, також, що виконавчим комітетом Нікопольської міської ради рішення про визнання службовим жилим приміщенням (включення до числа службових) - квартири АДРЕСА_1 , не приймалось.
У відповіді від 09.12.2025 №525/4411 на адвокатський запит, відповідачем-2 повідомлено, що зазначена квартира позивача перебуває на балансі КЕВ м.Дніпро.
Отже, позивач дійшов висновку, що квартира обліковується відповідачем-1 в якості службової.
На адвокатський запит від 08.12.2025 до Управління комунального майна Нікопольської міської ради щодо підстав обліку вказаної квартири в якості службової, позивачем отримано листа від 15.12.2025 № 994/25, за змістом якого Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради рішення про визнання службовим жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 , не приймалось.
Позивач стверджує, що відсутність правового статусу службової квартири порушує його права, свободи та інтереси, у зв`язку з чим, просить визнати облік вказаної квартири виконавчим комітетом Нікопольської міської ради в особі Управління комунального майна Нікопольської міської ради, квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро та військовою частиною НОМЕР_1 в якості службової КЕВ м. Дніпро – неправомірним, а саму квартиру – не службовою.
З огляду на викладене, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та після усунення недоліків прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і проведення судового засідання, запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву.
Представником відповідача-1 засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» подано заяву з відповідними доказами, яка за своїм змістом є відзивом на позов.
Відповідач-1 зазначив, що квартира позивача обліковується як службова та зазначена в переліку службового житла, що підтверджується відомостями з журналу обліку службового житла, запис під номером 100.
Відповідач-1 підтвердив надання позивачу відповіді 17.11.2025 за № 2529, за змістом якої квартиру АДРЕСА_1 , було розподілено громадянину ОСОБА_1 на підставі ордеру на жиле приміщення від 21.01.2010 № 87, згідно до поіменного списку громадян, що затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України. Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради рішення про визнання службовим жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 не приймалось. Відповідно до ордеру на жиле приміщення № 87 від 21.01.2010 року підставами видачі ордера зазначено:
- постанова КМУ від 18.11.2009 р. № 1300 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 р. № 1037»;
- розпорядження КМУ від 29.12.2009 р. № 1675-р «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Нікополі»;
- розпорядження КМУ від 13.01.2010 р. №56-р.
Отже, відповідач-1 зазначає, що серед підстав, що були зазначені в ордері на жиле приміщення № 87 від 21.01.2010 року, також відсутнє посилання на рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради, яке дає підстави вважати, що квартира визнана службовою згідно з зазначених нормативно-правових актів.
З посиланням на пункт 3 Порядку розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 р. № 1300, далі – Порядок), відповідач-1 звертає увагу, що квартири, які розподіляються між працівниками державних органів, а також військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, що проходять службу у військових формуваннях, підпорядкованих таким органам, мають статус службових.
Таким чином, відповідач-1 зазначає, що Порядок не передбачав необхідність прийняття окремого рішення виконавчим комітетом про включення квартири до числа службових, адже є пряма норма про службовий статус таких квартир.
Таким чином, відповідач-1 не погоджується з твердженням позивача про неправомірність обліку квартири та звертає увагу, що відповідно до витягу № 462855419 з Державного реєстру речових прав, власником квартири є Держава Україна в особі Міністерства оборони України.
Засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне.
Відповідач-2 не заперечує розподілення позивачу квартири за адресою: АДРЕСА_3 на підставі ордеру на жиле приміщення № 87 від 21.01.2010, виданого Нікопольською міською радою згідно до поіменного списку громадян, що затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1675 та погоджений протоколом координаційної ради з питань розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою від 11.01.2010 № 20.
Відповідач-2 доводить, що згідно Протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України від 10.05.2018р. № 59 погоджено надання службового житла в постійне користування майору ОСОБА_1 
06.11.2025 року позивач звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро із заявою про виключення його житлового приміщення (квартири) з числа службового та надання для постійного проживання.
24.11.2025 року Квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро листом вих. №525/4073 повідомив позивача про неможливість передачі житла у комунальну власність та відсутності правових підстав для звернення з клопотанням до Нікопольської міської ради про виключення вказаної житлової площі з числа службового.
Відповідач-2 пояснює, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обв`язок квартирно-експлуатаційних органів за зверненням військовослужбовця змінювати статус службового приміщення (квартири) та/або звертатись до органів виконавчої влади з відповідним клопотанням, а виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
При цьому, відповідач-2 зазначив, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є установою, яка підпорядковується Міністерству Оборони України, а майно, яке знаходиться на балансі у КЕВ належить на праві оперативного управління.
З посиланням на практику Верховного Суду України, викладену у постановах від30.11.2016 №6-2363-цс16, від 12.04.2017 №6-72цс17, від 23.09.2015 №3-379гс15, відповідач-2 зазначає, що правочини щодо відчуження військового майна (нерухомого), які укладаються без згоди Міністра оборони України, підлягають скасуванню, а майно поверненню. Отже, з моменту закріплення нерухомого майна за будь-яким суб`єктом господарювання Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна і з цього часу його відчуження можливе виключно за згодою Міноборони.
Від представника позивача засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої вважає, що зміна правового статусу житла на службове здійснюється за визначеною законом процедурою шляхом подання квартирно-експлуатаційним органом Міністерства оборони України (балансоутримувачем житла) відповідного клопотання до виконавчого органу відповідної ради з прийняттям ним нормативного відповідного рішення.
Ухвалою суду до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів залучено Міністерство оборони України. Останньому запропоновано у встановлений строк надати пояснення по суті спору.
У зв`язку з невиконанням Міністерством оборони України вимог ухвали суду, у останнього витребувано відповідні докази.
Засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» від третьої особи надійшли пояснення, за змістом яких, з посиланням на п.8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006, зазначає, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380) визначено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Разом з цим, Міністром оборони України прийнято рішення від 17.12.2025 №7571/з/2 у якому зазначено, що до набрання чинності Законом України “Про основні засади житлової політики” та прийняття нормативно-правових актів, необхідних для його реалізації, командирам військових частин (керівникам установ, організацій, житловим комісіям) розгляд питань щодо забезпечення постійним житлом шляхом його виключення із числа службового здійснювати виключно стосовно осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби.
Вивчивши матеріали справи, щодо предмету спору, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що квартиру АДРЕСА_1 розподілено позивачу на підставі ордеру на жиле приміщення № 87 від 21.01.2010, виданого Нікопольською міською радою згідно поіменного списку громадян, що затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1675 та погоджений протоколом координаційної ради з питань розподілу квартир, які придбані Державною іпотечною установою від 11.01.2010 № 20.
Відповідно до ордеру на жиле приміщення № 87 від 21.01.2010 року, підставами його видачі зазначено:
- постанова КМУ від 18.11.2009 р. № 1300 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 р. № 1037»;
- розпорядження КМУ від 29.12.2009 р. № 1675-р «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Нікополі»;
- розпорядження КМУ від 13.01.2010 р. №56-р.
Згідно Протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України від 10.05.2018р. № 59 погоджено надання службового житла в постійне користування майору ОСОБА_1 .
Учасниками справи не заперечується, що позивач має календарну вислугу на військовій службі повних 28 років, ветеран війни-учасник бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення та витягом з послужного списку.
06.11.2025 року позивач звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро зі заявою про виключення його житлового приміщення (квартири) з числа службового та надання для постійного проживання.
24.11.2025 року Квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро листом вих. №525/4073 повідомив позивача про неможливість передачі житла у комунальну власність та відсутності правових підстав для звернення з клопотанням до Нікопольської міської ради про виключення вказаної житлової площі з числа службового.
На адвокатський запит від 12.11.2025 листом Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 17.11.2025 року № 2529 повідомлено, що останнім рішення про визнання службовим жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 не приймалось.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 р. № 1037 затверджено Положення про Координаційну раду з питань розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою, при Кабінеті Міністрів України та Порядок розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою. 
Пунктом 3 Порядку розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 р. № 1300, далі – Порядок), передбачено, що квартири, що розподіляються між працівниками державних органів, а також військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, що проходять службу у військових формуваннях, підпорядкованих таким органам, мають статус службових.
За змістом статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Частиною 1 статтею 118 Житлового кодексу України встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило окремі квартири. 
Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей визначає Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі – Порядок № 1081).
Пунктом 3 Порядку № 1081 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відтак, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на час розгляду спору передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 8 Порядку № 1081 передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 1081 житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Також порядок отримання жилого приміщення та виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року (далі – Інструкція № 380).
Відповідно до п.1 Розділу I Інструкції № 380 ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).
Пунктом 10 розділу VII Інструкції № 380 визначено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Відповідно з пунктами 3-7 розділу VII Інструкції № 380 визначений наступний порядок:
Для прийняття рішення про надання жилих приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) протягом одного місяця з дня затвердження командиром військової частини протоколу з питань, вказаних у пункті 7 розділу ІІІ цієї Інструкції, розглядає документи облікових справ військовослужбовців.
Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.
Затверджений у встановленому законодавством порядку протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є підставою для підготовки наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, який видається протягом трьох робочих днів з дня затвердження протоколу.
Протягом трьох робочих днів з дня видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання облікова справа військовослужбовця разом з витягом із затвердженого у встановленому законодавством порядку протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) та зазначеного наказу направляються військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району (п.3 розділу VII).
На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів з дня їх надходження готує список надання жилої площі для постійного проживання (додаток 23 Інструкції № 380) (далі - список надання постійного житла), який затверджується командиром військової частини.
Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) невідкладно в межах строку, визначеного абзацом першим цього пункту, направляються до ЦУІІЗ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю (п.4 розділу VII).
Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія з контролю) на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).
За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про:
- погодження надання постійного житла;
- відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.
Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.
У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, ТЦК та СП та військовими частинами (п.5 розділу VII).
Центральне управління інженерно-інфраструктурного забезпечення на підставі рішення Комісії з контролю протягом п`яти робочих днів з дня проведення засідання Комісії з контролю готує список надання постійного житла у Збройних Силах України та надає його до Головного управління капітальних вкладень (далі – ГУКВ).
ГУКВ протягом одного дня подає список надання постійного житла заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків), який затверджує цей список протягом десяти робочих днів з дня його надходження (п.6 розділу VII).
Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання (п.7 розділу VII).
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є підрозділом Міністерства оборони України відповідно до затвердженого Положення та створений з метою організації виконання завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій Міністерства оборони України та Збройних Сил України дислокованих у гарнізонах у межах визначеної зони у мирний час, на особливий період та у військовий стан.
Відповідно до Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.09.2013 за №1590/24122, одним із основних завдань квартирно-експлуатаційних органів є утримання та експлуатація казарменого фонду, комунальних споруд, інженерних мереж і територій військових містечок та житлового фонду. Завданням утримання та експлуатації казарменого фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, територій військових містечок є тривале, не менше встановлених строків служби, збереження їх у справному стані для нормального розміщення, забезпечення бойової підготовки і культурно-побутових потреб особового складу, зберігання техніки та майна військових частин.
Відповідно до п.п. 1.4. Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 Міноборони є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.
Відповідачем-2 не надано доказів дотримання вищенаведених норм законодавства та порядку при розгляді заяви позивача від 06.11.2025 року.
В ході розгляду спору, судом встановлено, що відповідач-2 не завершив вирішення питання, з яким позивач звернувся зі заявою від 06.11.2025, шляхом подання до виконавчого комітету Нікопольської міської ради (відповідач-1 по справі) відповідного клопотання про виключення квартири позивача з числа службових.
Всі інші доводи та обґрунтування позовної заяви не знайшли підтвердження в ході розгляду справи по суті спору.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Дискреційні повноваження – це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Отже, належним способом захисту прав позивача є повторний розгляд відповідачем-2 заяви позивача від 06.11.2025 року.
Враховуючи приписи ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе, для повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача-2 щодо не завершення вирішення питання, з яким позивач звернувся зі заявою від 06.11.2025, шляхом подання до виконавчого комітету Нікопольської міської ради (відповідач-1 по справі) відповідного клопотання про виключення квартири позивача з числа службових та зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 06.11.2025 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Відповідно до абзацу другого частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 605грн. 60коп. підлягає стягненню з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись статтями 2, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, відповідача-2: Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство оборони України, про визнання неправомірним обліку та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро щодо не завершення вирішення питання, з яким ОСОБА_1 звернувся зі заявою від 06.11.2025, шляхом подання до виконавчого комітету Нікопольської міської ради відповідного клопотання про виключення квартири позивача з числа службових.
Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2025 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро (49005, м.Дніпро, вул.Феодосіївська,13; код ЄДРПОУ 08004581) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська