ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 705/4098/22		
Провадження № 22-ц/821/1323/26		
Категорія: на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Кравченко Ілони Юріївни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2026 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у межах розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

21 квітня 2026 року представник за довіреністю Філіпені Т. А., звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про визнання судового наказу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.11.2022 у справі № 705/4098/22 таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2026 заяву представника ОСОБА_1 , яка є матір`ю боржника ОСОБА_3 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню повернуто заявнику.
Роз`яснено заявнику, що повернення заяви не позбавляє її права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала суду мотивована тим, що заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню подано без додержання вимог п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Суд дійшов висновку, що представник ОСОБА_1 за довіреністю, не може представляти інтереси ОСОБА_3 , оскільки представник ОСОБА_1 не має свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а також не є законним представником ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Кравченко І. Ю. оскаржила її в апеляційному порядку, подавши 01.05.2026 через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2026 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви по суті. 
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, оскільки вона винесена з порушенням норм процесуального права та без урахування особливих обставин справи. 
Зазначає, що боржник ОСОБА_3 є військовослужбовцем ЗСУ, який з грудня 2023 року офіційно вважається зниклим безвісти за особливих обставин під час захисту Батьківщини. Вимога суду надати довіреність від особи, місцезнаходження якої невідоме державі, є вимогою, яку виконати неможливе. У силу об`єктивних причин (перебування в статусі зниклого безвісти) ОСОБА_3 позбавлений можливості особисто реалізувати своє право на захист або видати довіреність. 
Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», члени сім`ї такої особи мають право на правовий захист. 
ОСОБА_1 , як мати, є особою, яка може ініціювати захист майнових прав сина в суді, поки він не може зробити це особисто.
Суд першої інстанції не врахував, що судовий наказ про стягнення аліментів від 09.11.2022 виданий з грубим порушенням ст. 161 ЦПК України, на момент видачі судового наказу, батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 взагалі не було встановлено, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , де батьком вказаний « ОСОБА_5 », а не « ОСОБА_6 ». 
На даний час юридичний факт батьківства ОСОБА_3 скасовано в апеляційному порядку (постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2026 у справі № 376/2595/24 заява ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства була залишена без розгляду), тобто відсутній сам суб`єкт обов`язку (батько), а отже, матеріальне зобов`язання за судовим наказом є припиненим з моменту скасування актових записів/рішення про батьківство. Подальше виконання наказу призведе до безпідставного стягнення коштів з особи, яка не має жодного правового зв`язку з дитиною, оскільки обов`язок зі сплати аліментів у ОСОБА_3 ніколи не виникав.
Зазначає, що ОСОБА_2 не лише безпідставно отримує аліменти, які стягуються з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , а і намагається оголосити померлим ОСОБА_3 . 
Повернення заяви ОСОБА_1 фактично сприяє незаконному стягненню коштів та дозволяє стягувачу використовувати судову систему для легалізації неправдивих відомостей. Суд першої інстанції застосував надмірний формалізм. Вимога надати довіреність від особи, яка зникла безвісти під час захисту Батьківщини, є вимогою, яку виконати неможливо. Відмова у розгляді заяви за таких обставин є фактичною відмовою у правосудді, що суперечить практиці ЄСПЛ та порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини (право на справедливий суд).
10.06.2026 представник ОСОБА_2 – адвокат Кучер Ю. В. через підсистему «Електронний суд» надіслала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду від 27.04.2026 залишити без змін.
Вказує, що підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом. При цьому подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.
Зазначає, що з матеріалів справи і оскаржуваного судового рішення вбачається, що ініціатором питання про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню є мати боржника, яка в свою чергу не наділена повноваженнями на представництво свого повнолітнього сина.
У силу закону мати зниклого безвісти повнолітнього та дієздатного боржника не може бути визнана його законним представником.
Дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, повернення заяви позивачеві (заявникові).
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. 
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи ухвалу про повернення заяви представника ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню повертається, якщо її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», судовий наказ є виконавчим документом.
Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статями 432, 435 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 432 ЦПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа (зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання), та матеріально-правові, до яких відносяться визначені матеріальним законом обставини, що вказують на припинення зобов`язання (зокрема: зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).
Статтею 42 ЦПК України визначений склад учасників справи. Зокрема, при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.
У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Аналізуючи положення ст. 432 ЦПК України, законодавець допускає лише право стягувача або боржника звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається заявнику, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
На підставі вищевикладених обставин, оскільки, ОСОБА_1 не є особою, якій процесуальним законом надано право на звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції на законних підставах, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України повернув заяву представнику ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги адвоката Кравченко І. Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про те, що скаржниця як мати боржника ОСОБА_3 , який перебуває в статусі зниклого безвісти, є особою, яка може ініціювати захист майнових прав сина в суді, поки він не може зробити це особисто, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин, яким надана належна правова оцінка, і незгоди з висновками суду першої інстанції, а тому підстав для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду заяви до суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції тане впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Кравченко І. М. слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду від 27.04.2026 залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Кравченко Ілони Юріївни – залишити без задоволення.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 01 липня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко