Справа №:755/22029/24
Провадження №: 2/755/5727/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" червня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири та відшкодування моральної шкоди, - 
В С Т А Н О В И В :
Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування спричиненого матеріального збитку, завданого залиттям квартири, грошові кошти в сумі 2 676,40 грн, а також відшкодування моральної шкоди завданої залиттям квартири у розмірі 5 000,00 грн, судові витрати позивач просить покласти на відповідача.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 25.09.1998 № 2274 власниками квартири в рівних долях, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є гр. ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 . Поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_2 , яка, відповідно до листа відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.12.2024 № 062/14-13358, наданого за запитом адвоката Синявської О.В., за даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_2 . Остання, нехтуючи правилами безпечної експлуатації сантехнічного обладнання, що спричиняло залиття квартири позивачки. 
Так, 12.04.2024 сталося залиття ванної кімнати та туалетної кімнати квартири позивача стічними водами з квартири АДРЕСА_2 , що розташована вище над квартирою позивача. Позивачка виявила плями від води на стелі та стінах ванної кімнати та туалетної кімнати, з стелі капала вода, повздовжні тріщини в стінах туалетної та ванної кімнат. Факт залиття підтверджується Актом комісії ЖЕД-410 від 09.05.2024, затвердженим Т.в.о. начальника ЖЕД-410 Величковською К.Ю. В Акті причини залиття вказані такі: при обстежені слюсарем-сантехніком вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться на п`ятому поверсі, інженерні мережі були закладені кахелем, доступ відсутній. При надані доступу, слюсар-сантехнік виявив, що залиття відбувається з пошкодженого каналізаційного стояка через тріщину. Перед обстеженням квартири позивачки комісією ЖЕД-410 в телефонній розмові було запропоновано відповідачу бути присутньою на обстежені квартири АДРЕСА_1 , але вона відмовився. 
Щоб врегулювати ситуацію та вирішити питання з відновлювальним ремонтом пошкодженого майна, позивачка декілька раз в усній формі зверталася до відповідача. Однак, відповідач відмовилась від діалогу, зазначивши, що вона самостійно ремонтно-відновлювальні робити не буде, як і не буде сплачувати витрати позивачки на усунення завданої шкоди та відновлювальний ремонт. 
З метою встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири та розміру вартості відновлювального ремонту позивачка була змушена звернутися до спеціалістів для проведення будівельно-технічної експертизи (заява від 11.06.2024 вх.№ 01/11/06).
Проведення будівельно-технічної експертизи здійснювалося Товариством з обмеженою відповідальністю «Український центр експертизи та оцінки», судовим експертом Комашко Романом Вікторовичем (Свідоцтво №1407 від 22.02.2022, видане на підставі рішення ЦЕКК при міністерстві юстиції України. Згідно з Експертним висновком від 15.07.2024 № 379/07.2024 згідно проведеного розрахунку вартість ремонтно-відновлювальних робіт, внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , станом на дату проведення експертизи становить 2 959,20 грн (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 20 копійок). Відповідно до Розрахунку фізичного зносу конструктивних елементів за основу для розрахунку пошкоджених покриттів приймається значення зносу 35% та коефіцієнт фізичного зносу - 0,65. Застосовуючи вказаний коефіцієнт фізичного зносу - 0,65 в межах будівельно технічного дослідження розраховано, що дійсний розмір матеріальної шкоди, завданий внаслідок залиття квартири позивачки станом на дату проведення експертизи складає 2 676,40 грн.
Ситуація, пов`язана з залиттям квартири, що призвело до пошкодження майна, з`ясуванням причин та винуватців залиття, відмовою відповідача відремонтувати пошкоджене майно позивачки добровільно, необхідністю збирати інформацію та документи для відновлення своїх порушених прав шляхом звернення до суду, порушення нормального ритму життя, постійні навантаження на психічну систему призвели до погіршення фізичного та морального стану позивачки. Позивачка має другу групу інвалідності з 06.10.2020, причина інвалідності - загальне захворювання по опорно-руховому апарату. Будь-які додаткові переміщення по місту створюють додаткову як нервову так і фізичну напругу. До залиття квартири стан позивачки був стабільним, вона не перебувала у стресовому становищі та не потребувала сторонньої медичної допомоги та медикаментозного лікування. Все вищезазначене призвело до того, що 03.07.2024 позивачка з скаргами на серцебиття і слабкість була доставлена каретою швидкої допомоги у відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня № 3» для проходження стаціонарного лікування. Діагноз, який встановили у лікарні: ІХС: стенокардія напруження ФК ІІІ. Дифузний кардіосклероз. Недостатність МК ІІ ст., ТК ІІ ст. Фібриляція передсердь, персистуюча форма, нормо-брадісистолічний варіант. СНА2, DS2-VASc-6 балів.HAS BLED 2 бали. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеню, ризик 4. СН ІІ А ст. зі збереженою фракцією викиду ЛШ (ФВ ЛШ - 58%). Цукровий діабет, тип ІІ, середнього ступеню важкості, стан субкомпенсації. ХХН ІІІ ст. ШКФ 58 мл/хв./1,73 кв.м. В лікарні позивачка пройшла діагностику та лікування та 09.07.2024 була виписана додому для подальшого амбулаторного лікування під наглядом сімейного лікаря, кардіолога за місцем проживання (виписка КНП «Київська міська клінічна лікарня № 3» з медичної карти стаціонарного хворого № 249831 в поліклініку за місцем проживання від 09.07.2024). Хворобливий стан, перебування в лікарні, витрати на лікування, порушення нормального ритму життя, переживання про те, яким чино та за які кошти поремонтувати своє пошкоджене майно - все це додатково вплинули на погіршення морального стану позивачки. Виходячи з засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості позивачка оцінює завдану їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20.12.2024 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт із вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Представник позивача копію зазначеної ухвали отримала 20.12.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Треті особи копію зазначеною ухвали отримали 20.12.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідачем до суду відзиву на позов подано не було, позивачем додаткових пояснень, заяв до суду подано не було. 
09.04.2025 цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири та відшкодування моральної шкоди, була передана в провадження судді Катющенко В.П., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025.
11.04.2025 ухвалою Дніпровського районного суду міста Київ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири та відшкодування моральної шкоди була прийнята у провадження суддею Катющенко В.П. та розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копію вищевказаної ухвали відповідачем отримано не було, а конверт із вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». При цьому, вказані документи направлялись відповідачу на зареєстровану в установленому порядку адресу її місця проживання.
Представник позивача та треті особи, копію зазначеної ухвали отримали 13.04.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в рівних долях (а.с.21-22).
Згідно відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.12.2024 № 062/14-13358, за даними реєстрових книг об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності зареєстровано за: ОСОБА_2 (а.с.70).
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.
Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №_у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.».
Актом від 09.05.2024 складеним комісією ЖЕД № 410 у складі: інженера ОСОБА_6, майстра т/д ОСОБА_4 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_5 встановлено, що згідно заяви мешканця кв. АДРЕСА_1 від 12.04.24 № К-37, стосовно залиття з вище розташованої кв. АДРЕСА_2 . Житловий будинок АДРЕСА_1 1967 року забудови, серія 1кг480-1, 3-х під`їздний, 9-ти поверховий. Квартира АДРЕСА_1 розташована на 4-му поверсі, 2-х кімнатна, загальна S=47.8 м2. При обстеженні 16.05.2024 кв. АДРЕСА_1 в туалеті S=1.2 м2 на стелі (клейове фарбування) виявлено сухі плями жовтого кольору S=0,3-05 м2 та на стіні суміжної з ванною сліди від затікання S=0,2м2. В туалеті за навісною шафою сухі сліди від залиття, на всю висоту шафи. В ванній кімнаті S=2.1 м2, в кутку на стіні суміжної з туалетом волосяні тріщини, біля труби рушникосушарки полущилась фарба. Зі слів власника квартири ремонт виконувався більше 30 років потому. Причина залиття: При обстеженні слюсарем сантехніком вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться на п`ятому поверсі, інженерні мережі були закладено кахлем, доступ відсутній. При наданні доступу, слюсар-сантехнік виявив, що залиття відбувається з пошкодженого каналізаційного стояка через тріщину. Слюсарем надано консультацію для ліквідації залиття. Мешканці самостійно виконали ремонтно-відновлювальні роботи на каналізаційному стояку. На момент обстеження квартири АДРЕСА_1 залиття відсутнє. (а.с.23).
16.05.2024 комісією ЖЕД № 410 у складі: інженера ОСОБА_6 , майстра т/д ОСОБА_4 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_5 складено Акт за заявою мешканця кв. АДРЕСА_1 від 12.04.24 року № К-37, стосовно залиття з вище розташованої кв. АДРЕСА_2 . Актом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 розташована на 4-му поверсі, 2-х кімнатна, загальна S=47.8 м2. При обстеженні 16.05.2024 кв. АДРЕСА_1 в туалеті S=1.2 м2 на стелі (клейове фарбування) виявлено сухі плями жовтого кольору S =0,3-05 м2 та на стіні суміжної з ванною сліди від затікання S=0,2м2. В туалеті за навісною шафою сухі сліди від залиття, на всю висоту шафи. В ванній кімнаті S=2.1 м2, в кутку на стіні суміжної з туалетом волосяні тріщини, біля труби рушникосушарки полущилась фарба. Зі слів власника квартири ремонт виконувався більше 30 років потому. Причина залиття: При обстеженні слюсарем сантехніком вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться на п`ятому поверсі, інженерні мережі були закладено кахлем, доступ відсутній. При наданні доступу, слюсар-сантехнік виявив, що залиття відбувається з пошкодженого каналізаційного стояка через тріщину. Слюсарем виконано ремонтні роботи, залиття припинилось. Рекомендації комісії: оскільки квартира АДРЕСА_2 знаходиться у приватній власності на власника квартири розповсюджується норми статті 151 Житлового кодексу України, яка передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за власний рахунок поточний та капітальний ремонт сантехнічного обладнання, відповідально дотримуватися норм санітарного технічного стану інженерних мереж та іншого обладнання в жилих приміщеннях (заборонено закладати кахлем) та надавати доступ працівникам ЖЕД до інженерних мереж (а.с.24).
Відповідно до Експертного висновку від 15.07.2024 № 379/07.2024 згідно проведеного розрахунку вартість ремонтно-відновлювальних робіт, внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , станом на дату проведення експертизи становить 2 676,40 грн (а.с.26-51).
Статтею 13 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
В силу ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як передбачено ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Частиною 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Із положень ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).
За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
В силу ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що здійснення особою цивільних прав є мірою дозволеної законом або договором поведінки, яка не повинна порушувати права та інтереси інших осіб. Закон забороняє дії осіб, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі.
Право власності є абсолютним правом, яке здійснюється власником на свій розсуд незалежно від волі інших осіб. Одночасно на власника покладаються певні зобов`язання, зокрема витрати, пов`язані з майном, тягар його утримання та охорони. Також власник несе ризик випадкового знищення та пошкодження майна, він не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та інтересам громадян, інтересам суспільства.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що шкоду позивачу завдано не з його вини, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. 
На підставі частини 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).
Судом встановлено, що в результаті залиття відбулося з пошкодженого каналізаційного стояка через тріщину, що підтверджується відповідним актом, відбулось залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та позивачці були завдані збитки у розмірі 2 676,40 грн., що підтверджується експертним висновком від 15.07.2024 № 379/07.2024, складеного судовим експертом Комашко Р.В від 15.07.2024, який є належним доказом. Відтак, суд доходить до висновку про наявність підстав для покладання на відповідача обов`язку відшкодувати позивачці завдану їй матеріальну шкоду внаслідок пошкодження належного їй майна, спричиненого залиттям квартири.
Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позовні вимоги позивачки про відшкодування матеріальних збитків, завданих залиттям квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в межах даного спору позивачем належними доказами доведено, що шкода, спричинена її майну була спричинена діями відповідача. 
З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих залиттям квартири підлягає задоволенню та на користь позивача з відповідача підлягає до стягненню матеріальний збиток в розмірі 2 676,40 грн. 
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд доходить до наступних висновків.
За змістом ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (Постанов КЦС ВС від 13 липня 2023 року у справі № 454/289/22, провадження № 61-2200св23 (ЄДРСРУ № 112202578).
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Так, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 № 214/7462/20 (61-21130сво21).
Однак позивач, посилаючись на те, що унаслідок залиття квартири йому спричинено також і моральну шкоду, яка полягає зокрема порушення нормального ритму життя, постійні навантаження на психічну систему що призвело до погіршення фізичного та морального стану.
Разом із тим, суд визнає, що протиправні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені, шляхом пошкодженням його майна, при цьому, логічним є те, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог стосовно розміру шкоди заявленого до відшкодування, як моральної шкоди, шляхом зменшення відповідної суми до 2 500 грн.
Також позивач просила стягнути на свою користь витрати, понесені у зв`язку з проведенням будівельно-технічної експертизи 10 000 грн, витрати на держмито в ЦНАПі 85,00 грн, витрати на бензин для заправки машини 89,10 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 13 750 грн. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 882832 позивач, є інвалідом II групи та відповідно до ЗУ «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, з урахуванням ч.6 ст.141 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат пов`язаних з сплатою держмита в ЦНАПі в сумі 85,00 грн, то останні до стягненню з відповідача не підлягають, оскільки судом не встановлено, що такі витрати понесла позивач у зв`язку із розглядом даної справи.
Щодо понесення витрат на бензин для заправки машини, то такі витрати не підлягають стягненню з відповідача, оскільки на їх підтвердження позивачем надано скріншоти з Гугл Карт в яких вказана відстань від її будинку до ЦНАП Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві, однак надані докази не підтверджують витрати на паливо, а позивачем не надано відповідних розрахунків та фактів користування автотранспортом (своїм чи орендованим) під час поїздок та відповідно не доведено неминучість понесення таких витрат у зв`язку із розглядом даної справи.
Згідно ч. 6 статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Так, позивачка понесла витрати на проведення будівельно-технічної експертизи вартість якої становить 10 000 грн, що підтверджується Рахунком-фактурою від 11.06.2024, актом здачі-приймання робіт (послуг) за Договором про надання послуг від 11.06.2024, договір про надання послуг від 11.06.2024. З огляду на наведене, з відповідача підлягає до стягненню на користь позивача витрати на проведення експертизи в сумі 10 000 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу то суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат на оплату правничої допомоги до суду надано: договір № 231124 про надання юридичних послуг від 23.11.2024 укладений між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , рахунок-фактура від 28.11.2024, акт приймання наданих послуг за договором про надання юридичних послуг № 231124 від 23.11.2024. 
Так, за актом приймання наданих послуг за договором про надання юридичних послуг № 231124 від 23.11.2024 та рахунком-фактури від 28.11.2024 на суму 13 750 грн, убачається, що обсяг наданих послуг включає в себе: написання про залишення позовної заяви без розгляду та подання в суд; отримання матеріалів позовної заяви в суді; збирання інформації та документів для підготовки написання позовної заяви; опрацювання документів та судової практики; написання позовної заяви та подача позовної заяви до суду. 
В той же час, наведений у вказаних документах обсяг наданих послуг не в повній мірі стосується виконання адвокатом дій пов`язаних з розглядом даної справи. При цьому, ні договором № 231124 про надання юридичних послуг від 23.11.2024, ні актом приймання наданих послуг за договором про надання юридичних послуг № 231124 від 23.11.2024 та рахунком-фактурою від 28.11.2024, критерії грошового визначення надання окремою послугою не визначені, що унеможливлює суд визначити вартість понесених позивачем витрат на правничу допомогу, що пов`язані із розглядом даної справи.
З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 11, 13, 15, 16, 22, 316, 319, 322, 358, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_7 ) за участі третіх осіб Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва (ЄДРПОУ: 39606435,вул. Пантелеймона Куліша, буд. 9-г, м. Київ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, завдані залиттям квартири у розмірі 2 676,40 грн, моральну шкоду у розмірі 2 500 грн, витрати на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 000 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя: