КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року м. Київ справа №320/28173/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до  
ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправними дії  ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;
- зобов`язати  ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і з направленням ОСОБА_1 довідки про надання відстрочки.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення відповідача про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є неправомірним та підлягає скасування, оскільки позивачем було надано відповідачу достатньо доказів задля підтвердження факту, що його батько - військовослужбовець, який приймав участь АТО, та при виконанні обов`язку військової служби під час безпосередньої участі в антитерористичній операції отримав захворювання, яке призвело до його смерті, що підтверджено військово-лікарською експертизою, оскільки це є єдиним законодавчо визнаним порядком встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, травми, каліцтва) із ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ.
Відповідач будь-яких письмових пояснень, відзиву або заперечень проти позову до суду не надав.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Зобов`язано відповідача подати до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі належним чином завірені копії всіх матеріалів, що були або мали бути взяті до уваги при винесенні оскаржуваної відмови, а також, письмові пояснення з посиланням на норми чинного законодавства щодо обставин, викладених у позовній заяві.
16.06.2026 від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог.
08.10.2025 та 04.12.20525 до суду від позивача надійшла клопотання про прискорення розгляду справи.
29.05.2026 до суду від позивача надійшли додаткові докази.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1  належним чином засвідченні копії: протокол від 24.02.2025 про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; всіх документів на підставі яких прийнято протокол від 24.02.2025 про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Вказану доставлено до електронного кабінету відповідача 12.06.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Разом з тим, 16.06.2026 вказану ухвалу скеровано на електронну пошту відповідача, що підтверджується довідкою про доставку ухвали електронною поштою.
Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач подав заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просив оформити довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
До вказаної заяви долучив копії:
- посвідчення учасника бойових дій Серії № НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_2 ; 
- посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці, виданого на ім`я ОСОБА_3 ;
- свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 від 24.10.2016;
- витягу з наказу командира військової частини №310 від 14.10.2016;
- витяг з протоколу засідання ВЛК Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв №8 від 11.01.2017, яким встановлено, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, ТАК пов`язане із захистом Батьківщини.
Повідомленням від 24.02.2025 №9/3170 позивача проінформовано що протоколом від 24.02.2025 №9 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки призову на військову службу під час мобілізації. Причиною відмови вказано: відсутнє повідомлення про смерть за формою, затвердженою Міноборони, відповідно до додатку 5 до Порядку постанови Кабінету міністрів України від 16.05.2024 №560.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Воєнний стан в розумінні положень статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Згідно положень частин 1, 2 та 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Відповідно до частини 10 статті 1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно частиною 1 статті 39 Закону №2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ).
Підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації визначені статтею 23 Закону №3543-XII.
Так, пунктом 3 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII встановлено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа:
- військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
- працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;
- осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
- осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Отже, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули під час проведення антитерористичної операції з числа, зокрема, військовослужбовців, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).
Згідно з пунктом 1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до пунктів 56 та 57 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з пунктом 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
Відповідно до приписів пункту 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Згідно з приписами додатку 5 до Порядку №560, право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції, з числа: військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, - підтверджують такі документи: документи, що підтверджують родинні зв`язки (у тому числі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України або посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни), документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (у тому числі сповіщення або копія акта службового розслідування, або витяг з наказу про виключення із списків особового складу (із зазначенням підстави), або висновок судово-медичної експертизи (крім випадків, коли особа зникла безвісти), який підтверджує загибель (смерть) особи під час участі в антитерористичній операції), витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або рішення суду про оголошення особи померлою.
З матеріалів справи вбачається, що батько позивача ОСОБА_2 у періоди, зокрема, з 01.09.2016 по 08.09.2016, з 01.10.2016 по 14.10.2016 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції.
ОСОБА_2 17.03.2016 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .
Також в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , від 24.10.2016 серія НОМЕР_2 , відповідно до якого він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Кам`янське Дніпропетровської області.
При цьому, Військово-лікарською комісією Південного регіону Міністерства оброни України встановлено, що захворювання старшого солдата запасу ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ ІЗ ЗАХИСОМ БАТЬКІВЩИНИ (протокол від 11.01.2017 №8).
Так, дійсно ключовою умовою для виникнення права у близьких родичів померлого військовослужбовця на відстрочку від призову є наявність причинно-наслідкового зв`язку загибелі (смерті) під час проведення антитерористичної операції, під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Порядок установлення причинно-наслідкового зв`язку визначено Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі - Положення № 402, у редакції, чинній а час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1.2 Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 1.3 Положення № 402 до завдань військово-лікарської експертизи віднесено, зокрема визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Згідно з пунктом 2.1 Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії, далі - ЛЛК) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Глава 21 Положення № 402 регулює порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.
Таким чином, виключними повноваженнями щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку смерті (загибелі) військовослужбовця внаслідок захворювання, травми, поранення, контузії, каліцтва з військовою службою (виконанням військового обов`язку, проходженням військовою службою) наділені військово-лікарські комісії відповідного рівня (ВЛК).
Формулювання у постановах ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв визначені у підпункті 21.5 Положення № 402. Серед них:
- поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
- поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби;
- поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби;
- захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
- захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби;
- захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Саме військово-лікарські комісії відповідно до законодавства наділені повноваженнями щодо встановлення причинного зв`язку між захворюванням військовослужбовця та виконанням ним обов`язків військової служби.
Право на отримання відстрочки близькому родичу виникає, виникає у разі загибелі військовослужбовця під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, за умови надання документу який підтверджує загибель (смерть) особи під час участі в антитерористичній операції).
На переконання суду, нормативно-правові акти містять посилання як на смерть так і загибель військовослужбовця, як на одну з підстав для надання відстрочки від призову близькому родичу, не відокремлюють їх розмежування за причинами й обставинами цих подій. У зв`язку з тим, що відмінність понять «смерть» та «загибель» не визначено на законодавчому рівні, суд не має повноважень підміняти законодавця та запроваджувати критерії їх відмінностей.
З матеріалів справи вбачається, що батько позивача приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, зокрема, у періоди: з 01.09.2016 по 08.09.2016, з 01.10.2016 по 14.10.2016.
В той же час, батько позивача був звільнений з військової служби 14.10.2016, відповідно до наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_4 від 14.10.2016 №310.
При цьому, смерть батька позивача настала 18.10.2016, через 4 дні після залишення району антитерористичної операції, що не може залишитися поза увагою суду.
Оцінивши докази у справі, в їх сукупності та взаємозв`язку, суд зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджено, що батько позивача проходив військову службу, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Також встановлено, що військово-лікарською комісією у встановленому законом порядку визначено причинний зв`язок захворювання, яке призвело до смерті батька позивача, пов`язане із захистом Батьківщини.
Суд зазначає, що положення пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» спрямовані на забезпечення додаткових соціальних
гарантій членам сімей військовослужбовців, які втратили життя внаслідок виконання обов`язку із захисту Батьківщини.
На переконання суду, зміст цієї норми не може тлумачитися виключно формально та зводитися лише до встановлення календарної дати смерті або місця її настання без урахування причинного зв`язку між смертю та виконанням військового обов`язку.
Факт того, що смерть настала через декілька днів після вибуття військовослужбовця із району проведення антитерористичної операції, сам по собі не спростовує встановленого компетентним органом причинного зв`язку між захворюванням, яке призвело до смерті, та захистом Батьківщини.
Суд вважає, що вирішальним у даному випадку є не момент/місце настання смерті, а її безпосередній зв`язок із виконанням військовослужбовцем обов`язку щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України.
Інше тлумачення зазначених положень закону призвело б до невиправданого обмеження соціальних гарантій членів сімей військовослужбовців та суперечило б принципам верховенства права, справедливості, розумності й пропорційності, а також не відповідало б меті законодавчого регулювання, спрямованого на особливий захист сімей осіб, які постраждали внаслідок захисту держави.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив наявність передбачених законом підстав для отримання відстрочки від призову під час мобілізації, тоді як рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято без повного та всебічного дослідження поданих документів, у зв`язку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин під час розгляду цієї справи, слід визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене у вигляді протоколу від 24.02.2025 № 9, про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період військовозобов`язаному ОСОБА_1 .
При обранні способу відновлення порушеного права позивача необхідно керуватись принципом верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83) за наявністю правової можливості, якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Оскільки відповідачем протиправно відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу, а інших підстав для відмови не вбачається, тому належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на підставі пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене у вигляді протоколу від 24.02.2025 № 9, про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період військовозобов`язаному ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”;
зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

VІ. Судові витрати.
З огляду на задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ: 

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене у вигляді протоколу від 24.02.2025 № 9, про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період військовозобов`язаному ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 3 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1  ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.