МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2026 р.  	№ 400/4945/23 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, пл. Народна, 4,м. Ужгород,Закарпатська обл., Ужгородський р-н,88008, пл. Народна, 4,м. Ужгород,Закарпатська обл., Ужгородський р-н,88008 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, 	

про	визнання протиправним та скасування рішення від 21.03.2023 № 143650007313; зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі — позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач 1) з вимогами:
визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21.03.2023 №143650007313 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 протиправним та скасувати;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.02.1989 по 16.10ю1989, з 09.09.1980 по 28.11.1980, з 03.02.1993 по 31.10.2000 та призначити пенсію за віком з моменту звернення до відповідача за призначенням пенсії за віком, а саме з 14.03.2023.
ІІ. Рух справи
Ухвалою від 09.05.2023 суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Мельник М.О. відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику сторін, запропонував сторонам подати заяви по суті справи. 
Ухвалою від 06.03.2024 суд залучив в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – відповідач 2)
Відповідно до наказу голови суду від 17.02.2026 р. № 33-к суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду, у зв`язку із звільненням його рішенням Вищої ради правосуддя від 17.02.2026 року № 215/0/15-26 у відставку.
Ухвалою від 24.02.2026 суд у складі судді Дерев`янко Л.Л. прийняв справу до свого провадження.
ІІІ. Виклад позицій учасників справи
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області йому було відмовлено в задоволенні цієї заяви, оскільки в нього відсутній необхідний страховий стаж. Такого висновку орган Пенсійного фонду України дійшов з огляду на те, що до страхового стажу не підлягає зарахуванню періоди трудової діяльності за трудовою книжкою позивача, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог законодавства України. Позивач не погоджується з такою позицією і зазначає, що не може нести відповідальність за недоліки трудової книжки, відомості до якої вносились роботодавцями. Відтак, позивач вважає відмову Пенсійного фонду протиправною, просить позов задовольнити.
Відповідач 2 проти позову заперечив, у відзиві зазначив, що відповідачем 1 правомірно не зараховано до стажу певні періоди роботи, відомості про які внесені до трудової книжки з порушенням пункту 2.4. Інструкції № 58. Так, страховий стаж Позивача склав 19 років 7 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21.03.2023 № 143650007313 є правомірним та законним. Також, відповідач 1 зауважив, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.
Впродовж строків, визначених частиною 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідач 1 відзив не подав. Копія ухвали про відкриття провадження у справі вручені відповідачу 1 з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивач не скористався своїм правом на відповідь на відзив.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено та не є спірним, що 14.03.2023 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено відповідача 1.
Розглянувши подані заявником документи відповідач 1 21.03.2023 прийняв рішення № 143650007313 про відмову в призначенні пенсії. За висновком органу Пенсійного фонду України у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Рішення мотивоване тим, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності:
- з 09.09.1980 по 28.11.1980, оскільки, всупереч пункту 2.14 Інструкції № 58 відсутня назва організації в яку приймають на роботу;
-  - з 27.02.1989 по 16.10.1989, оскільки, всупереч пункту 2.4 Інструкції № 58 відсутня дата наказу про прийняття на роботу; 
- - з 03.02.1993 по 31.10.2000, оскільки, всупереч пункту 2.4 Інструкції № 58 відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи (стаж зараховано частково за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб). 
Страховий стаж особи становить 19 років 07 місяців 10 дні. 
В матеріалах справи є копія трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 від 19.05.1980. На сторінці 3 трудової книжки є запис № 5 про прийняття 09.09.1980 тимчасово на посаду лінійним монтером зв`язку 3-го розряду за наказом № 407 від 09.09.1980. Наступний запис (№ 6 від 28.11.1980) свідчить про звільнення за ст. 38 КЗоТ України за наказом № 141 від 28.11.1980 Запис завірено підписом посадової особи і печаткою Веселинівського районного вузла зв`язку.
Записом № 18 від 27.02.1989 підтверджується, що позивача прийнято на посаду інженера постачання на Вознесенське РПО «Сільгоспхімія» за наказом № 124 к (дата наказу не зазначена). Позивач звільнений 16.10.1989 року (наказ № 218-к від 16.10.1989.
Запис № 22 від 03.02.1993 підтверджує прийняття позивач на посаду в МП «Конкурент» за наказом № 1 від 03.02.1993.
В подальшому позивача було переведено на роботу в МП «Конкурент» за сумісництвом, що підтверджується записом № 25 від 31.10.2000 (наказ № 24 від 31.10.2000)
Записи № 23-24 свідчать про те, що 01.10.1997 позивач прийнятий до КП «Міськрайпостач» за контрактом, а звільнений 01.10.2000. Ці записи не містять посилання на накази, проте зазначено реквізити контракту: № 2 від 01.10.1997.
Вважаючи неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду. 
V. Джерела права і оцінка суду
Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття Управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення «від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.
Згідно частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
Як вбачається зі змісту спірного рішення відповідача 1 № 1436500073313 від 21.03.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування рішення, відповідачем 1 зазначено про недоліки записів в трудовій книжці.
Судом встановлено, що дійсно, певні записи в трудовій книжці позивача мають недоліки.
Так, в запису № 5 перед внесенням відомостей про роботу не зазначено назву підприємства. Проте, в подальшому роботодавець, який виконав запис про звільнення (Веселинівський районний вузол зв`язку) завірив цей запис печаткою і підписом посадової особи. Отже, враховуючи наявність запису про звільнення, який виконаний без помилок, і з урахуванням того, що йому мав передувати запис про приймання на роботу, суд зазначає, що відсутність назви підприємства перед записом про прийняття на роботу не позбавляє можливості встановити, що позивача прийнято на роботу саме у Веселинівський районний вузол зв`язку.
Крім того, суд вважає, що виключення відповідачем 1 зі страхового стажу позивача періоду роботи з 27.02.1989 по 16.10.1989 лише на тій підставі, що роботодавцем не зазначено дату наказу про прийняття на роботу в Вознесенське РПО «Сільгоспхімія», є непропорційним, оскільки інші записи про цей період роботи є логічними, чіткими і недвозначними. 
Також, суд зазначає, що записи № 22 від 03.02.1993, № 25 від 31.10.2000 про прийняття позивача на посаду в МП «Конкурент» і переведення на роботу на цьому підприємстві за сумісництвом містять номера і дати відповідних наказів, що спростовує висновки спірного рішення в цій частині.
Що стосується роботи позивача КП «Міськрайпостач» в період з 01.10.1997 по 01.10.2000, то судом встановлено, що в розділі трудової книжки «На підстав чого внесений запис» зазначено не номери наказів, а дата і номер контракту. Такий запис узгоджується з відомостями про роботу (графа 3), де зазначено, що позивач працював у КП «Міськрайпостач» за контрактом. При цьому, сам факт роботи як такий відповідачами під сумнів не ставиться. Водночас, зазначення у графі 4 відомостей про контракт як підстави для прийняття і звільнення, а не на відповідні накази дає можливість сприйняти відомості про роботу в цій період як достовірні.
Крім того, суд враховує, що на момент внесення спірних записів до трудової книжки позивача, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).
Згідно з п.2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Також, п. 2.13 Інструкції №162 визначено, що у графі 3 розділу Відомості про роботу у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Згідно з п. 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок внесення відомостей про роботу і заповнення трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці.
Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Сталою є судова практика, сформована на підставі позицій Верховного Суду, щодо того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Зокрема, правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Окрім того, на підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Як вбачається з позовної заяви, позивач звертався до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування .
Суд зазначає, що в даному випадку, відповідачем при прийнятті рішення від 21.03.2023 про відмову у зарахуванні до загального стажу певних періодів та у призначенні пенсії позивачу, не було досліджено належним чином періоди його роботи.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Орган, що призначає пенсію, надає допомогу у разі звернення із заявою про призначення пенсії непрацюючим особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії (п.3.3 Порядку №22-1).
Під час судового розгляду встановлено, що відповідачем не дотримані державні гарантії реалізації позивачем своїх прав, передбачених Законом №1058-V.
В даному випадку, орган Пенсійного фонду не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, викладеної у трудовій книжці на підтвердження стажу позивача.
Враховуючи, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 рішення про неврахування до стажу позивача, що дає право на оформлення пенсії за віком, періоду з 09.09.1980 по 28.11.1980, з 27.02.1989 по 16.10.1989, з 03.02.1993 по 31.10.2000 (за виключенням періодів, стаж за які зараховано згідно ОК-5) прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). 
Відтак, рішення Головного управління ПФУ у Закарпатській області від 21.03.2023 року № 1436500073313 є протиправним та підлягає скасуванню.
Оцінюючи спосіб захисту порушеного права, визначений позивачем, а саме щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати спірний стаж та призначити пенсію за віком з дати звернення позивача, а саме з 14.03.2023, суд вважає його належним і ефективним. 
При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України при призначенні пенсій, оскільки у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
VI. Висновки за результатами розгляду справи
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачами не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про необхідність його скасування.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
VII. Судові витрати
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку із вказаним, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 сплачений судовий збір.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4,м. Ужгород,Закарпатська обл., Ужгородський р-н,88008 ЄДРПОУ 20453063) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 ЄДРПОУ 13844159) задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 21.03.2023 №143650007313 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.02.1989 по 16.10.1989, з 09.09.1980 по 28.11.1980, з 03.02.1993 по 31.10.2000 (за виключенням періодів, які вже включені до стажу: з 01.02.1998 по 28.02.1998, з 01.08.1998 по 31.12.1999) та призначити пенсію за віком з моменту звернення до відповідача за призначенням пенсії за віком, а саме з 14.03.2023.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4,м. Ужгород,Закарпатська обл., Ужгородський р-н,88008 20453063) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп) грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко