Справа № 127/18388/26
Провадження № 1-кп/127/482/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 12026020010000585 від 13.05.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця міста Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, пенсіонера, раніше несудимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, –
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи обізнаним в тому, що в Україні діє воєнний стан, який діє відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з послідуючими змінами, внесеними Указами Президента України, які затверджені Законами України, 08.05.2026 приблизно о 17:10 год, перебуваючи у приміщенні «Ощадбанку», розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Магістрацька, буд. 80, на підвісному підвіконні касової зони помітив мобільний телефон торгової марки Apple, серії «IPhone 14 Pro Мах 256 Gb», моделі «MQ8T3LL/A», у чохлі чорного кольору з логотипом Nike, належний потерпілому ОСОБА_6 . Даний мобільний телефон на вказане підвіконня поклав потерпілий для зберігання упродовж нетривалого часу. При цьому, мобільний телефон був увімкнений та захищений від стороннього входу паролем.
В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, а саме вищевказаним мобільним телефоном.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи таємно, з метою власного незаконного збагачення, поза волею власника майна, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, підійшов до вищезазначеного підвісного підвіконня касової зоні, взяв до рук та заволодів мобільним телефоном торгової марки Apple серії «IPhone 14 Pro Мах 256 Gb» моделі «MQ8T3LL/A», іmеі НОМЕР_1 , у чохлі чорного кольору з логотипом Nike, з e-SIM, номер якої НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта станом на момент вчинення кримінального правопорушення складала 17731 гривня 93 копійки.
Заволодівши вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 17731 гривень 93 копійки.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4  не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Зокрема, повідомив, що дійсно перебуваючи в приміщенні банку взяв з підвіконної касової зони мобільний телефон, який там знаходився, для того щоб повернути власнику, однак ні до працівників банку, а ні до працівників поліції з приводу розшуку власника даного телефону не звернувся. Про вчинене щиро шкодує, просить його суворо не карати та звільнити від сплати процесуальних витрат за проведення експертизи, у зв`язку з тим, що він є особою пенсійного віку на утриманні якого перебуває брат з 2-ю групою інвалідності.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак в письмовій заяві просив проводити розгляд кримінального провадження без його участі. Також в заяві зазначив, що наміру подавати цивільний позов немає. З приводу міри покарання покладається на розсуд суду. 
Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.
З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив застосувати до обвинуваченого положення ст. 75, 76 КК України; обвинувачений просив його суворо не карати); відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (умисний корисливий злочин, який вчинено в умовах воєнного стану); особу обвинуваченого (раніше несудимий, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг щодо його неналежної поведінки не надходило, на утриманні якого перебуває брат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2-ю групою інвалідності). 
При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення - це добровільна допомога особи, яка вчинила злочин, органам досудового розслідування або суду. Вона полягає у повідомленні правдивих відомостей, наданні доказів, вказуванні місць знаходження знарядь злочину чи викраденого майна, а також викритті інших співучасників. Згідно розписки потерпілого, у нього відсутні притензії матеріального чи морального характеру до обвинуваченого.
Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
За вищевикладених обставин, проаналізувавши поведінку обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому  ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.
В межах даного кримінального провадження обвинуваченому запобіжний захід не обирався. 
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
В межах даного кримінального провадження Вінницьким відділенням КНДІСЕ МВС було проведено судову товарознавчу експертизу № 845/26-21 від 19.05.2026 в сумі 1374 (однієї тисячі триста сімдесят чотирьох) грн 03 коп.
З врахуванням скрутного матеріального стану обвинуваченого на утриманні якого перебуває брат з 2-ю групою інвалідності, а також те, що обвинувачений є пенсіонером суд вважає за можливе повністю звільнити його від сплати процесуальних витрат на залучення експерта.
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд - 
УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального провопорушеня, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. 
У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого  ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду. 
Витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 845/26-21 від 19.05.2026 в сумі 1374 (однієї тисячі триста сімдесят чотирьох) грн 03 коп. - компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2026 у справі № 127/16561/26, а саме на мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max» у корпусі фіолетового кольору у чохлі чорного кольору з логотипом «Nike», IMEI НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , разом зі спецпакетом НПУ ICR 0164668, поміщеним до спецпакету НПУ PSP 1448588.
Речовий доказ у кримінальному провадженню №12026020010000585, а семе: мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max» у корпусі фіолетового кольору у чохлі чорного кольору з логотипом «Nike» - залишити власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Суддя: