ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. справа № 300/797/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення вимог статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на заяву позивача від 18.12.2024, відповідач листом від 27.12.2024 відмовив у виплаті підйомної допомоги йому та його родині, добових, у зв`язку з передислокацією військової частини, з тих підстав, що військова частина НОМЕР_1 змінила місце дислокації, однак податкову адресу не змінила, а директиви Міністерства оборони України на проведення передислокації не надавалось. Позивач вважає таку відмову протиправною.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2025, судова справа № 300/797/25 передана головуючому судді Боброву Ю.О.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
На підставі розпорядження керівника апарату Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 за № 503, відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 23.03.2026 № 11 та на виконання частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 300/797/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2026, судову справу № 300/797/25 передано головуючому судді Матуляку Я.П.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву поданий відповідачем до суду 26.02.2025, в якому проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні у зв`язку з відсутністю підстав для виплати позивачу та членам його сім`ї підйомної допомоги.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, не скористався.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 до 23.07.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
До 24.02.2022 місце дислокації військової частини НОМЕР_1 було АДРЕСА_1 .
У зв`язку із збройною агресію російської федерації проти України, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 за №38, військова частина НОМЕР_1 була передислокована до АДРЕСА_2 , аеродром Львів (а.с.9).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.03.2022 за №64 позивач прибув до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , де тимчасово дислокувалася військова частина НОМЕР_1 (а.с.7, 8).
30.05.2022 позивач прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 до тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2022 за №124 (а.с.14, 15).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2024 за №155 капітана ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.4).
На заяву позивача від 18.12.2024, відповідач листом від 27.12.2024 відмовив у виплаті підйомної допомоги йому та його родині, добових, у зв`язку з передислокацією військової частини, з тих підстав, що військова частина НОМЕР_1 змінила місце дислокації, однак податкову адресу не змінила, а директиви Міністерства оборони України на проведення передислокації не надавалось (а.с.5).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За приписами п.1 частини 3 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Такі ж норми містяться і у пункті 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018р. №45 (далі - Порядок №45).
Згідно з пунктом 2 Порядку №45 встановлено, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:
- на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;
- на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;
- на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Згідно з пунктом 3 Порядку №45, розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем відповідно до навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини).
Отже, із аналізу означених норм суд висновує, що військовослужбовці, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший на нове місце дислокації військової частини, мають право на виплату їм підйомної допомоги та добових.
За пунктом 5 Порядку №45, підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Приписами п. 8 Порядку №45 визначено, що підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більш як за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади чи передислокацією військової частини (підрозділу).
Як зазначено судом вище, ОСОБА_1 , до 23.07.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 місце дислокації, якої до 24.02.2022 було АДРЕСА_1 .
У зв`язку із збройною агресію російської федерації проти України, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 за №38 військова частина НОМЕР_1 була передислокована до АДРЕСА_2 , аеродром Львів (а.с.9).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.03.2022 за №64 позивач прибув до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , де тимчасово дислокувалася військова частина НОМЕР_1 (а.с.7, 8).
30.05.2022 позивач прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 до тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2022 за №124 (а.с.14, 15).
Таким чином, суд доходить висновку, що позивач має право на виплату йому підйомної допомоги та добових у зв`язку із зміною дислокації військової частини НОМЕР_1 .
З огляду на це, суд відхиляє твердження відповідача, що визначальною є зміна податкової адреси військової частини.
Водночас, слід зазначити, що Порядок № 45 передбачає механізм та порядок нарахування та виплати підйомної допомоги та добових в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця, а тому у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання позивачу виплатити фіксовану суму добових витрат слід відмовити, оскільки визначення конкретного розміру добових належить до виключної компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати розрахунок такої суми, обчислення таких сум належить до відання компетентних структур відповідача.
Щодо вимог позивача в частині виплати підйомної допомоги і добових його дружині, донці, та донці дружини, то суд зазначає таке.
Відповідно до п. 6 Порядку №45, підйомна допомога та добові виплачуються на членів сім`ї військовослужбовця, які на дату їх приїзду на нове місце служби військовослужбовця зазначені в його особовій справі, а саме: на дружину (чоловіка) незалежно від віку і працездатності, шлюб з якою (яким) зареєстрований до дати прибуття військовослужбовця на нове місце служби або прийому (призову) на військову службу за контрактом (призовом); на дітей військовослужбовця і його дружини (чоловіка), у тому числі усиновлених, які не досягли повноліття (в тому числі непрацездатних незалежно від віку); на непрацездатних батьків або усиновителів військовослужбовця та його дружини (чоловіка).
Таким чином, Порядком №45 передбачено, що для підтвердження належності особи до членів сім`ї військовослужбовця є зазначення відповідних осіб в особовій справі військовослужбовця на дату їх приїзду на нове місце служби.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині виплати підйомної допомоги і добових дружині позивача, донці, та донці дружини, слід відмовити, оскільки позивач не надав належних доказів того, що зазначені особи є членами його сім`ї згідно особової справи та переїжджали разом із ним на нове місце служби.
Ураховуючи встановлені обставини, досліджені матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та добових у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт на нове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення та добові, у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт на нове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Суддя   Матуляк Я.П.