ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 400/2451/25
адміністративне провадження № К/990/21934/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Єресько Л.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 400/2451/25
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Лихачова Романа Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року (суддя Брагар В.С.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року (суддя-доповідач Шляхтицький О.І., суддів: Федусика А.Г., Семенюка Г.В.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року № 75 у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виключення (звільнення) ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 як такого, що протиправно призваний на військову службу наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 12 березня 2022 року № 53 та звільнити його з військової служби.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року, визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені у заяві від 19 березня 2025 року. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачеві.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду причини не можна визнати поважними та об`єктивними, оскільки позивач не вчиняв будь-яких дій в межах встановленого строку для захисту свого порушеного права та інтересів, що свідчить про пасивність поведінки позивача у здійсненні права на пред`явлення позову. Суд не встановив обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Тому, оскільки з позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) строку, а заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду не містить поважних причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачеві відповідно до частини другої статті 123 КАС України.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та мотивами постановленої ухвали про повернення позовної заяви.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Представник позивача Лихачов Р.Б. звернувся в інтересах позивача до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження автор скарги визначив порушення норм процесуального права та вказує, що на виконання ухвали про залишення позову без руху позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду, відповідно, за правилами пункту 9 частини четвертої статті 169, частини другої статті 123 КАС України позовна заява могла бути повернута судом позивачу у зв`язку з визнанням судом вказаних позивачем підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними. Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях не обґрунтовують висновки про неповажність вказаних позивачем підстав для поновлення строку звернення до суду. Суди не дослідили питання дотримання строку звернення до суду у цій справі та наявності поважних причин для його поновлення, визначених позивачем у поданій заяві. 
Також у касаційній скарзі звернуто на увагу на те, що позивач станом на день звернення до суду є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 12 березня 2022 року № 53, який визнано протиправним та скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі №380/19581/23. Лише 11 лютого 2025 року позивач отримав відмову у виключенні (звільненні) його зі списків особового складу відповідача, що свідчить про пропуск строку звернення до суду за захистом його прав з поважних причин. Суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги, що позивач є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу, військова служба є безперервною. Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.
Ухвалою від 05 червня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
За інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», документ в електронному вигляді (касаційна скарга) доставлений в електронний кабінет відповідача 21 травня 2025 року, а електронний документ (ухвала суду про відкриття касаційного провадження) доставлений в електронний кабінет відповідача 05 червня 2025 року о 21:00. 
Правом подати відзив на касаційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.
Ухвалою від 30 квітня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Предметом касаційного перегляду в цій справі є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви, у зв`язку з пропуском встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України строку звернення до адміністративного суду та визнанням неповажними підстав для його поновлення, яка залишена без змін постановою апеляційного суду.
Переглянувши оскаржувані судові рішення у межах, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
За визначенням, що міститься у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Згідно з частиною першою статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Положеннями частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
Ураховуючи, що військова служба є різновидом публічної служби, а спірні правовідносини виникли щодо прийняття позивача на публічну службу, а тому з огляду на частину п`яту статті 122 КАС України застосуванню у цій справі підлягає місячний строк для звернення до суду. 
За обставинами цієї справи, позивачем у ній є військовослужбовець, який 12 березня 2022 року призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
18 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 березня 2022 року №53 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі №380/19581/23 відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2025 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі №380/19581/23 скасовано та ухвалено постанову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 березня 2022 року №53 (по стройовій частині) про призов ОСОБА_1 на військову службу.
04 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 подав скаргу до ІНФОРМАЦІЯ_3 про вжиття заходів щодо виключення (звільнення) позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі №380/19581/23, як такого, що протиправно призваний на військову службу під час мобілізації наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 березня 2022 року №53 (по стройовій частині).
Листом від 11 лютого 2025 року № 1220/203 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відмову в задоволенні скарги. 
Вважаючи свої права порушеними, а наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року № 75 у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначив про те, що є діючим військовослужбовцем та з березня 2022 року по теперішній час проходить військову службу у Збройних Силах України та залучений до виконання військових обов`язків. Також вказував про те, що представнику позивача лише 11 лютого 2025 року направлено лист Військової частини НОМЕР_1 про відмову у виданні наказу про звільнення позивача та покликався на психологічне напруження під час проходження військової служби в умовах воєнного стану. У зв`язку із цим позивач просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом і поновити такий строк.
Таким чином, позивач пов`язує початок відліку строку для звернення до суду з позовом про оскарження наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року № 75 з датою отримання листа відповідача - 11 лютого 2025 року.
17 березня 2025 року Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав можливість позивачеві подати заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для його поновлення і наданням доказів на підтвердження наявності таких підстав.
Так, оцінивши доводи заяви про поновлення строку, суд першої інстанції констатував, що запровадження воєнного стану та проходження позивачем військової служби не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду. Суд зазначив, що позивач звернувся до суду з цим позовом не безпосередньо, а через адвоката, листування з відповідачем здійснював також адвокат позивача. Матеріали справи свідчать, що позивач був обізнаний про порушення своїх прав ще у 2022 році, однак до суду за захистом таких прав звернувся лише 13 березня 2025 року, тобто через три роки. З огляду на це суд першої інстанції виснував, що відсутні підстави вважати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду. Керуючись частиною першою статті 123 КАС України, суд зауважив, що позивач має право подати ще одну заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для його поновлення, аніж ті, які вказані у позовній заяві, а тому позовну заяву необхідно залишити без руху.
На виконання вимог ухвали суду представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що позивач з моменту оскарження наказу начальника    ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 березня 2022 року № 53 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації вчиняв активні дії по захисту своїх прав. Лише 08 січня 2025 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 380/19581/23 було скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 березня 2022 року № 53, що стало підставою для звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 , Військової частини НОМЕР_1 щодо виключення (звільнення) ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Лише 11 лютого 2025 року Військова частина НОМЕР_1 фактично відмовила позивачу у звільненні його з військової служби. Таким чином, строк давності для звернення до суду починається з 12 лютого 2025 року, наступний день за тим, коли позивач дізнався про порушення своїх прав (відмови відповідача). Із позовом позивач звернувся 12 березня 2025 року. Разом із позовною заявою представником позивача було подано заяву про поновлення строків звернення до суду, в якій зазначено, що позивач є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу в умовах воєнного стану, наразі продовжує безперервну військову службу. За наведених підстав представник позивача просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити такий строк.
Суд першої інстанції, оцінивши аргументи та доводи представника позивача, дійшов висновку про неповажність підстав пропуску строку звернення до суду з цим позовом і застосував процесуальний наслідок, передбачений частиною другою статтею 123 КАС України - повернення позовної заяви. Із таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції.
Відповідаючи на питання, поставлені перед судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд керується таким.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення відповідача, яке стосується призову його на військову службу під час мобілізації у 2022 році. Позивач не заперечує того, що знав про прийняття відповідачем спірного наказу ще у 2022 році.
Частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
День, коли особа дізналася про порушення свого права - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Беручи до уваги наведене та зважаючи на суть спірних правовідносин, днем, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав є 16 березня 2022 року - дата зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
До адміністративного суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся у березні 2025 року, тобто через три роки з дня, коли повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
Такий значний пропуск строку ОСОБА_1 пояснює тим, що спершу він оскаржив до адміністративного суду наказ    ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 березня 2022 року №53 про призов його на військову службу під час мобілізації, однак рішення апеляційного суду було прийнято лише у січні 2025 року. 
За словами представника позивача, він є діючим військовослужбовцем і безперервно проходить військову службу в умовах воєнного стану, що свідчить про поважність підстав пропуску строку звернення до суду та є підставою для його поновлення.
У світлі доводів позивача Верховний Суд наголошує, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Верховний Суд зауважує, що обставини прийняття Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 08 січня 2025 року у справі № 380/19581/23 та відмови відповідача листом від 11 лютого 2025 року № 1220/203 не змінюють момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року № 75, а свідчать лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права щодо оскарження зазначеного наказу і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
До того ж, на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у справі № 380/19581/23 - 18 серпня 2023 року, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року № 75, який є предметом оскарження у даній справі, вже існував і позивач перебував у списках особового складу частини, а отже, мав можливість одночасно оскаржити до адміністративного суду два накази - про призов і про зарахування до списків особового складу. Разом із тим, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року № 75 позивач оскаржив до суду лише у березні 2025 року. Про причини, які перешкоджали оскаржити спірний наказ принаймні у серпні 2023 року, разом із наказом про призов на військову службу, позивач не повідомив.
Верховний Суд наголошує, що позивач повинен довести той факт, що не міг раніше дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду в установленим законом строк. У той же час, триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
В аспекті надання судом касаційної інстанції оцінки решті доводів позивача, які переважно зводяться до того, що він є діючим військовослужбовцем і з моменту призову безперервно проходить військову службу, Суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Введення в Україні воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків у судових справах, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. 
Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з такими обставинами. 
У цій справі позивач не наводить обґрунтувань та не конкретизує, як саме наявність цих обставин вплинуло на можливість вчасно реалізувати право на звернення до адміністративного суду в межах строку, передбаченого частиною п`ятою статтею 122 КАС України, тим більше, що у 2023 році позивач все ж реалізував своє право на оскарження наказу про призов на військову службу.
За таких обставин Суд уважає цілком слушними висновки судів попередніх інстанцій про те, що обставини, на які посилається позивач, є суб`єктивними і не пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежали від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами.
Доводи заявника касаційної скарги про неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 Суд відхиляє, як необґрунтовані.
У справі № 500/1912/22 спір стосувався виплати грошової допомоги до 5-травня, строк на звернення до суду з яким установлений частиною другою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Натомість, у справі, що розглядається, до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Окрім того, у справі № 500/1912/22 позивач просив поновити строк звернення до суду, оскільки саме протягом пропущеного строку виникли об`єктивні обставини, які не залежали від його волі, що вплинули на можливість своєчасного звернення до суду, а саме, позивач був призваний на військову службу по мобілізації.
Отже, на відміну від справи, яка розглядається, у справі № 500/1912/22, обставини, які вплинули на дотримання особою строку звернення до суду виникли саме протягом (під час) шестимісячного строку, встановленого законом.
При цьому у справі № 500/1912/22 мало місце пропущення строку звернення до суду на 25 днів, тоді як у цій справі позивач пропустив строк звернення до суду на три роки.
Таким чином, рішення суду касаційної інстанції у справі № 500/1912/22, на яку посилається скаржник, не підлягає урахуванню під час розгляду цієї справи, оскільки питання дотримання строку звернення до суду в тій справі розглядалося через призму інших фактичних обставин справи та загальної норми статті 122 КАС України, яка встановлює шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.
На основі зазначеного Суд уважає правильними та обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про недоведення позивачем поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначено статтею 123 КАС України.
Як слідує з оскаржуваних судових рішень, застосовуючи наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, суди керувалися пунктом 9 частини четвертої статті 169 та частиною другою статті 123 КАС України.
Так, згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
За правилами частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
З матеріалів справи слідує, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, наведені у заяві позивача про поновлення строку; позовну заяву відповідно до частини першої статті 123 КАС України залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку та наданням відповідних доказів. 
На виконання вказаної ухвали позивач 19 березня 2025 року подав заяву про поновлення строку звернення до суду.
За результатами оцінки доводів, наведених у цій заяві, суд першої інстанції визнав неповажними підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду та ухвалою від 24 березня 2025 року повернув позовну заяву на підставі частини другої статті 123 КАС України.
Ураховуючи наведене Суд констатує, що суд першої інстанції, позицію якого підтримав й апеляційний суд, правильно застосував норми процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали. Відтак, доводи скаржника в цій частині також є необґрунтованими.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Лихачова Романа Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 400/2451/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Судді	В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   Л.О. Єресько