УХВАЛА

07 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 202/20959/23
провадження № 61-11319св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув заяву ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року 
та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року у справі 
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Орган опіки 
та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, 
про визнання права користування житловим приміщенням, вселенням 
та встановлення порядку користування квартирою,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом 
до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Орган опіки 
та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, 
про визнання права користування житловим приміщенням, вселенням 
та встановлення порядку користування квартирою.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 
2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду 
від 30 липня 2025 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся 
до Верховного Суду із касаційною скаргою рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року у цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано з Індустріального районного суду міста Дніпра справу 
№ 202/20959/23, та надано сторонам строк для подання відзиву на касаційну скаргу
в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження.
01 травня 2026 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», подав 
до Верховного Суду заяву про зупинення дії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року.
Вказана заява мотивована тим, що ОСОБА_2 отримано виконавчий лист у цій справі та державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Станом на день розгляду касаційної скарги державним виконавцем проводяться виконавчі дії. Під час проведення виконавчих дій ним сплачені штрафи та виконавчий збір у сумі 
17 000,00 грн, також накладено арешт на його грошові кошти та майно. Вказує, 
що 14 листопада 2025 року ним укладено договір дарування своєї 1/3 частки спірної квартири на користь матері-співвласниці квартири - третьої особи ОСОБА_3 
19 грудня 2025 року державним виконавцем ухвалено постанову про направлення до органу поліції повідомлення про вчинення ним у ході виконавчого провадження кримінального правопорушення та про закінчення виконавчого провадження 
в порядку пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з підстави повернення виконавчого листа до суду з причини неможливості виконання виконавчого документа (листа) без участі боржника (без моєї участі).
З телефонної розмови з державним виконавцем, йому стало відомо, 
що ОСОБА_2 повторно звернулася до виконавчої служби із заявою про відновлення виконавчого провадження. Такі дії ОСОБА_2 спрямовані 
на порушення прав власників квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо користування та розпорядження квартирою (право власності, яке є непорушним).
Крім того зазначає, що такі дії можуть привести до стягнення з нього знову виконавчого збору, штрафів та накладення арештів на грошові кошти та майно, оскільки він є стороною виконавчого провадження, на відміну від власників житла, які не були залучені у якості відповідачів у цій справі.
За змістом частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Заява про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи 
чи обов`язки.
Разом з тим, доводи заяви ОСОБА_1 у розумінні положень статті 436 ЦПК України не дають підстав для висновку про необхідність зупинення дії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року 
та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами. 
Крім того, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 
від 18 вересня 2024 року та постанова Дніпровського апеляційного суду 
від 30 липня 2025 року підлягають примусовому виконанні, що в свою чергу позбавляє суд можливості зупинити їх дію.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також доводи заяви в цій частині зводяться до настання певних подій 
у майбутньому, що не може слугувати підставою для задоволення заяви.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи те, що заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію рішення Індустріального районного суду 
м. Дніпропетровська від 18 вересня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року, то заява задоволенню не підлягає. У таких висновках визначальними є правила статей 12 та 13 ЦПК України.
Керуючись статтею 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про зупинення 
дії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 
2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Орган опіки 
та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, 
про визнання права користування житловим приміщенням, вселенням 
та встановлення порядку користування квартирою.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара