ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 906/1325/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,
за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - Ковальов О. Р. (самопредставництво)
відповідача - Зінкевич Д. В. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Радомишльський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради 
на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2025 та
постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026
у справі за позовом Державної екологічної інспекції Поліського округу
до Дочірнього підприємства "Радомишльський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради
про стягнення 1 750 529,83 грн

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Державна екологічна інспекція Поліського округу (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Радомишльський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 1 750 529,83 грн завданої шкоди внаслідок незаконної порубки дерев.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Житомирської області рішенням від 11.12.2025 (суддя Тимошенка О.М.) позов задоволено.

2.2. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 (колегія суддів у складі: Романюк Ю.Г., Крейбух О.Г., Миханюк М.В.) рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2025 у справі № 906/1325/25 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі відповідач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить суд касаційної інстанції рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 906/1325/25 скасувати; справу направити на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.2. На обґрунтування касаційної скарги із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах:

- від 12.09.2024 у справі № 907/181/22 та від 30.01.2025 у справі № 922/618/22 (щодо застосування статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також щодо того, що такий доказ, як Акт перевірки Державної екологічної інспекції сам по собі не може бути єдиним чи вичерпним доказом підтвердження правопорушення природоохоронного законодавства);

- від 22.07.2019 у справі № 909/374/18 (щодо застосування статті 1166 ЦК України). На переконання Відповідача суд першої інстанції повинен був оцінити із застосуванням критерію вірогідності надані сторонами докази, та виснувати про недоведеність підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди та необґрунтованість/недоведеності обрахунку її розміру;

- від 27.01.2021 у справі № 461/3675/17 та від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 щодо застосування статей 76, 77, 86 ГПК України (про те, що докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як доказ у цій справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування);

- від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (щодо оцінки доказів у сукупності та окремо та застосування стандарту доказування "вірогідності доказів").

4.3. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що:

- судами не враховано, що обсяг фактично вирубаної деревини не перевищував обсяги, передбачені відповідними матеріалами відводу у рубку, і відповідав даним лісорубних квитків, а також те, що позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач здійснив порубку дерев понад дозволені норми або в не дозволених ділянках;

- суди попередніх інстанцій, без врахування усіх наданих доказів, задовольняючи позовні вимоги беззаперечно посилалися лише на один доказ, що встановлює факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства та розмір заподіяної шкоди, а саме Акт перевірки № 453 від 05.08.2021;

- Господарським судом Житомирської області та Північно-Західним апеляційним господарським судом під час розгляду справи № 906/1325/25 було порушено принципи верховенства права, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, що зокрема стверджується відображенням судами в мотивувальних частинах рішення, виключно позиції позивача, тобто сторони на користь якої вони прийняті.

4.4. Також скаржник наголошує на тому, що судами залишено поза увагою обставини закриття постановою від 05.09.2025 кримінального провадження № 12021060450000137 від 18.09.2021 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності події.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить Суд залишити касаційну скаргу без задоволення та залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін. 

5.2. Позивач у своєму відзиві на касаційну скаргу звертає увагу на безпідставність посилання скаржника на постанови Верховного Суду, висновки у яких, на думку скаржника, не враховані судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи, оскільки суди належним чином виконали обов`язок щодо дослідження всіх фактичних обставин справи, встановлення характеру правовідносин між сторонами та надання оцінки кожному доказу у їх сукупності.

5.3. Також, позивач зазначає, що доводи касаційної скарги зводяться до незгоди відповідача з оцінкою доказів, наданою судами першої та апеляційної інстанцій, та до намагання здійснити їх переоцінку.

5.4. Позивач вказує про безпідставність доводів скаржника про відсутність доказів того, що останній здійснив порубку дерев понад дозволені норми або в не дозволених ділянках, оскільки порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно - правової відповідальності. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. 05.07.2021 на гарячу лінію Державної екологічної інспекції Поліського округу надійшло звернення за вх. № Л-182 від громадянина ОСОБА_1 , у якому повідомлялося про можливі порушення лісозаготівельної діяльності Дочірнім підприємством "Радомишльський лісгосп АПК". У зверненні зазначалося, що під виглядом санітарних рубок здійснюється вирубування сирого ділового лісу, а також що зрізана деревина вивозиться приватними лісовозами без чипування. Крім того, на місцях проведення суцільних рубок, за твердженням заявника, були відсутні діляночні стовпи, що ставить під сумнів законність таких рубок. У зв`язку з цим заявник просив провести перевірку діяльності зазначеного суб`єкта господарювання.

6.2. З урахуванням вказаного звернення Державною екологічною інспекцією України 15.07.2021 видано погодження № 3.1/1390 ПГ на проведення Державною екологічною інспекцією Поліського округу позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства Дочірнім підприємством "Радомишльський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради.

6.3. На виконання зазначеного погодження Державною екологічною інспекцією Поліського округу видано наказ від 22.07.2021 № 213-ОД "Про здійснення заходу державного нагляду (контролю)". На підставі цього наказу оформлено направлення від 22.07.2021 № 475 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів стосовно Дочірнього підприємства "Радомишльський лісгосп АПК".

6.4. Перед початком проведення відповідного заходу посадові особи Державної екологічної інспекції Поліського округу пред`явили керівнику суб`єкта господарювання направлення № 475 від 22.07.2021 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю), про що у направленні міститься відповідна відмітка.

6.5. На підставі зазначених документів у період з 27.07.2021 по 05.08.2021 Державною екологічною інспекцією Поліського округу проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів Дочірнім підприємством "Радомишльський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради.

6.6. За результатами проведеної перевірки державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства, які зафіксовано в акті перевірки № 453 від 05.08.2021.

6.7. Зокрема, під час перевірки діяльності Забілоцького лісництва встановлено такі порушення:

1). Квартал (далі кв.) 42, виділ (далі - вид.) 41, пл. 3,5 га. санітарне рубання вибіркове (СРВ) - 2021 року, під час розробки лісосіки здійснено незаконну порубку 1 (одного) дерева породи береза в межах виділеної лісової ділянки, не назначеного до рубки. Розмір шкоди заподіяної лісу незаконною порубкою дерева, згідно розрахунку становить 7 978,16 грн.

2). Кв. 60 вид. 13, пл. 2,2 га. санітарне рубання вибіркове (СРВ) - 2021 року, під час розробки лісосіки здійснено незаконну порубку 49 (сорока дев`яти) дерев породи сосна в межах виділеної лісової ділянки, не назначених до рубки.
Розмір шкоди заподіяної лісу незаконною порубкою дерев, згідно розрахунку становить 484 739, 29 грн.

3). Кв. 50, вид. 19, пл. 3,4 га. санітарне рубання вибіркове (СРВ) - 2021 року, під час розробки лісосіки здійснено незаконну порубку 89 (вісімдесяти дев`яти) дерев породи сосна та (одного) дерева породи береза в межах виділеної лісової ділянки, не назначених до рубки. Розмір шкоди заподіяної лісу незаконною порубкою дерев, згідно розрахунку становить 469 946, 18 грн.

4). Кв. 60, вид. 9, пл. 6,3 га. санітарне рубання вибіркове (СРВ) - 2021 року, під час розробки лісосіки здійснено незаконну порубку 73 (сімдесяти трьох) дерев породи сосна в межах виділеної лісової ділянки, не назначених до рубки. Розмір шкоди заподіяної лісу незаконною порубкою дерев, згідно розрахунку становить 490 187, 79 грн.

5). Кв. 55, вид. 5, пл. 5,7 га. санітарне рубання вибіркове (СРВ) - 2021 року, під час розробки лісосіки здійснено незаконну порубку 18 (вісімнадцяти) дерев породи сосна в межах виділеної лісової ділянки, не назначених до рубки. Розмір шкоди заподіяної лісу незаконною порубкою дерев, згідно розрахунку становить 266 029, 54 грн.

6). Кв. 41, вид. 33, пл. 4,7 га. санітарне рубання вибіркове (СРВ) - 2021 року, під час розробки лісосіки здійснено незаконну порубку 5 (п`яти) дерев породи сосна та 1 (одного) дерева породи акація в межах виділеної лісової ділянки, не назначених до рубки. Розмір шкоди заподіяної лісу незаконною порубкою дерев, згідно розрахунку становить 31 648, 87 грн.

6.8. Як встановлено перевіркою, порубка здійснювалася щодо сироростучих дерев, які не зазначалися у лісорубних квитках та не належали до дерев, призначених для санітарних рубок. Зазначене підтверджується польовими переліковими відомостями, складеними інспекцією.

6.9. У польових перелікових відомостях зафіксовано кількість і породу зрубаних дерев, діаметри пнів у корі біля шийки кореня, а також категорію придатності дерев (сироростучі чи сухостійні). Польовий перелік проводився працівниками інспекції у присутності представників суб`єкта господарювання.

6.10. Виявлені порушення відображено в акті перевірки № 453 від 05.08.2021 щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів. Примірник зазначеного акта отримано директором підприємства Ільницьким С.О. 05.08.2021, що підтверджується відповідною відміткою в акті. Також встановлено, що акт перевірки № 453 від 05.08.2021 є чинним.

6.11. Заміри діаметрів пнів зрубаних дерев здійснювалися повіреною металевою мірною стрічкою - рулеткою вимірювальною YT-7110, інв. № 0002, виробництва ТМ "YATO".

6.12. Розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу незаконною порубкою дерев Дочірнім підприємством "Радомишльський лісгосп АПК", проведено інспекцією відповідно до Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствам, установам та громадянам, а також додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

6.13. Загальний розмір шкоди, заподіяної лісу, відповідно до проведених розрахунків становить 1 750 529,83 грн.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. У справі, що переглядається, предметом позову є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

8.3. Згідно зі статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

8.4. Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

8.5. З цією метою Україна здійснює на своїй території екологічну політику, спрямовану на збереження безпечного для існування живої і неживої природи навколишнього середовища, захисту життя і здоров`я населення від негативного впливу, зумовленого забрудненням навколишнього природного середовища, досягнення гармонійної взаємодії суспільства і природи, охорону, раціональне використання і відтворення природних ресурсів.

8.6. Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

8.7. За статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

8.8. Відповідно до частини першої статті 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

8.9. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

8.10. Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

8.11. Відповідно до статті 17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

8.12. Статтею 19 ЛК України визначено, що постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, дотримання правил і норм використання лісових ресурсів, ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створення сприятливих умов для їх охорони, захисту та відтворення покладено на постійного лісокористувача.

8.13. Нормами статті 86, 89 ЛК України встановлено, що організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається також на постійних лісокористувачів відповідного до цього кодексу.

8.14. Згідно зі статтею 69 ЛК України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

8.15. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

8.16. Стаття 16 ЦК України передбачає, що до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

8.17. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

8.18. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

8.19. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення, а саме: 
(1) протиправної поведінки особи; 
(2) шкоди (збитків); 
(3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 
(4) вини особи, яка заподіяла збитки.

8.20. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.

8.21. Відповідно, суди, розглядаючи спори про стягнення шкоди (збитків), мають встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності.

8.22. За відсутності хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, цивільна відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не настає.

8.23. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

8.24. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 912/823/18, від 18.12.2020 у справі № 922/3414/19, від 02.06.2022 у справі № 920/821/18, від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20, від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 19.09.2024 у справі № 918/1356/23.

8.25. При цьому господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

8.26. Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, зазначив про підтвердження обставин наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення. 

8.27. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.28. Скаржник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування статей 76, 77, 86 ГПК України, які містяться в постановах Верховного Суду, які зазначені в розділі 4 цієї постанови, зокрема в тому контексті, що судами залишено поза увагою обставини закриття постановою від 05.09.2025 кримінального провадження № 12021060450000137 від 18.09.2021, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності події.

8.29. Правові висновки у зазначених скаржником справах: № 461/3675/17, № 477/2330/18, № 910/18036/17, № 917/1307/18, № 902/761/18, № 917/2101/17, № 129/1033/13-ц щодо застосування статей 76, 77, 86 ГПК України, є загальними та універсальними, адже є нормами процесуального права, вміщеними у ГПК України, та застосування яких не залежить від категорії спорів, що розглядаються судами, а залежить від предмету доказування, доводів і аргументів сторін, які є вагомими і ключовими з точки зору доказів та обставин справи, і які впливають на кваліфікацію спірних правовідносин.

8.30. Відповідно до загальних правових висновків щодо застосування статей 76, 77, 86 ГПК України та стандарту доказування у наведених скаржником постановах зазначено, зокрема, що:

- чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи;

- принцип змагальності сторін у господарському судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

8.31. Колегія суддів зазначає, що процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. 

8.32. Згідно з частиною першою статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

8.33. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі.

8.34. Верховний Суд виходить з того, що система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК України).

8.35. За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

8.36. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто з`ясування всіх юридично значущих обставин за наданими і наявними у справі доказами з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями, які суд оцінює у порядку статті 86 ГПК України. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

8.37. Верховний Суд зазначає, що відповідно до приписів частин першої та другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.38. Згідно з частиною третьою статті 86 ГПК України Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.39. Отже, оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів (з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності) - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів та оцінки доказів відповідно до статей 73-79 ГПК України залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

8.40. Як унормовано у статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.41. Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів" підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію стандарту доказування, як вірогідність доказів, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

8.42. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

8.43. При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

8.44. Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

8.45. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

8.46. Верховний Суд зазначає, що з`ясування обставин справи та дослідження доказів унормовано § 3 Глави 6 Розділу ІІІ ГПК України, а щодо апеляційного провадження - § 3 Глави 1 Розділу ІV цього кодексу.

8.47. Згідно з частинами першою-третьою статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

8.48. Верховний Суд акцентує увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності оцінки доказів.

8.49. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.50. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.51. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).

8.52. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на сторінці 21 свого відзиву на позов покликався, зокрема, на закриття кримінального провадження № 12021060450000137 від 18.09.2021, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності події (том 1 а.с.185).

8.53. На підтвердження зазначених обставин відповідачем до вказаного відзиву додано копію постанови Старшого слідчого СВ ВП № 2 Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 05.09.2025 про закриття вказаного кримінального провадження (том 2 а.с. 75 - 78).

8.54. За твердженням відповідача у зазначеному відзиві, висновок слідчого ґрунтується на тому, що службові особи відповідача не допустили службової недбалості, а діяли виключно в межах наданих їм службових повноважень, визначених законодавством України, не допускаючи невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків через недбале ставлення до них.

8.55. З урахуванням наведеного відповідач у відзиві зазначав про те, що позивачем не доведено, що на відповідних ділянках мала місце незаконна вирубка дерев, діаметри яких не обліковуються матеріалами відведення насаджень, а саме відомістю матеріально - грошової оцінки, польової перелікової відомості дерев, призначених у рубку, на підставі яких було видано відповідні лісорубні квитки, що свідчить про правомірність поведінки відповідача.

8.56. Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд першої інстанції, з посиланням на положення статті 40 Кримінального процесуального кодексу України, обмежився посиланням на те, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. За висновком суду першої інстанції, дана справа повинна розглядатися судом виходячи із заявленого предмету спору, правової підстави та визначеного кола осіб.

8.57. В свою чергу апеляційний господарський суд, надаючи оцінку вказаним аргументам відповідача, зазначив про те, що не має значення, хто безпосередньо здійснив незаконну рубку дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування апелянту. Визначальним у цьому випадку, на думку суду апеляційної інстанції, є факт порушення постійним лісокористувачем своїх обов`язків щодо організації охорони та захисту лісових насаджень. У зв`язку з цим будь-які посилання на закриття кримінального провадження (незалежно від причини такого закриття) щодо окремих осіб у кримінальній площині не мають юридичного значення для цивільно-правового спору у цій ситуації. За висновком апеляційного господарського суду, наявність або відсутність кримінальної відповідальності третіх осіб не впливає на встановлений причинний зв`язок між бездіяльністю постійного лісокористувача та завданою шкодою.

8.58. З наведеного вбачається, що всупереч наведеним положенням чинного процесуального закону та правових висновків Верховного Суду, суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином зміст вказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження та не надали відповідної оцінки як обставинам встановленим у ній, так і самій постанові як доказу у справі, в контексті надання їй оцінки в сукупності з іншими поданими у справі доказами. 

8.59. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій надаючи оцінку доказам у справі та доводам сторін проявили в цьому випадку надмірний формалізм, що мало наслідком відхилення аргументів відповідача без надання належної оцінки доказам, наданим на їх підтвердження, що в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 

8.60. В контексті доводів касаційної скарги та встановлених судами обставин справи Суд зазначає про передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог за наявними доказами і доводами.

8.61. Таким чином, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права (зокрема, статей 86, 236, 237 та 269 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову, доводи та докази.

8.63. Отже, доводи касаційної скарги з підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ураховуючи обставини цієї справи, знайшли своє часткове підтвердження, з міркувань викладених вище у цій постанові. Оскільки вказані доводи касаційної скарги, наведені на підтвердження підстави касаційного оскарження, яка передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України частково підтвердились, внаслідок чого справа підлягає направленню на новий розгляд, то Верховний Суд не надає оцінку решті доводів скаржника.

8.64. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.65. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.66. Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції порушив норми права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, які є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності; межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.67. Верховний Суд вважає частково не прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.68. Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли часткове підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення судами попередніх інстанцій норм права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

9.5. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції, а потім і суд апеляційної інстанції допустили порушення норм права.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, не здійснюється, адже суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу цього судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Радомишльський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 906/1325/25 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 906/1325/25 скасувати.

3. Справу № 906/1325/25 передати на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова