Справа №639/4684/26
Провадження №2-а/639/76/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 
Новобаварський районний суд міста Харкова у складі: 
головуючого – судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря судового засідання – Чубенко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Кузьменко В.С. до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просить суд скасувати постанову №5459 від 16.12.2025 складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – закрити. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Постановою № 5459 від 16.12.2025 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпА, складеною Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу 17000 грн. за те що останній «під час дії особливого періоду (який настав з моменту оприлюднення Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року і діє до теперішнього часу), у порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України №4235-ІХ від 12.02.2025 р., до 5 червня 2025 року не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та не звернувся до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, чи вчинив(ла) правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП». 
Разом з цим, Позивач вказаного в Постанові порушення не вчиняв. Вважає Постанову протиправною, винесеною незаконно і такою, що підлягає скасуванню.
Жодного рішення саме військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України про необхідність проходження Позивачем медичного огляду не приймалось. Таким чином, в діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення. Окрім цього, в Постанові Відповідач посилається на порушення вимог Закону України №4235-ІХ від 12.02.2025 р.. 
В той же час, вказаний Закон визначає, що «громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військоволікарську комісію для проходження медичного огляду".». 
Так, Позивачу на момент прийняття оскаржуваної Постанови не виповнилося 25 років. Таким чином, вимоги вказаного Закону на Позивача не розповсюджуються, а отже Постанова прийнята з порушенням Закону. Відтак Відповідачем протиправно притягнуто останнього до адміністративної відповідальності на підставі приписів ч. 3 ст. 210-3 КУпАП, що свідчить про протиправність спірної постанови та необхідності її скасування з закриттям провадження по справі. 
Крім того, просив поновити строк на оскарження постанови № 5459 від 16.12.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В обґрунтовування клопотання про поновлення строку звернення до суду посилається на те, що оскаржувана постанова винесена 16.12.2025. Проте в постанові зазначено про те, що Позивач нібито відмовився від отримання Постанови. Хоча насправді Відповідачем не повідомлялось про її складення. При цьому, Постанова не містить відомостей про її направлення на адресу Позивача. 
Про зміст постанови Позивач був ознайомлений лише 20.05.2026 після отримання її копії від Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, де Постанова перебуває на примусовому виконанні. 
Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд».
Представником позивача разом із позовом до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі Постанови № 5459 від 16.12.2025, складеної Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 01 червня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Кузьменка Володимира Сергійовича про забезпечення позову - задоволено.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №80708207 відкритому на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №5459 від 16.12.2025 про накладення адміністративного стягнення до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 01 червня 2026 року позовну заяву  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків, протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
На виконання ухвали суду від 01.06.2026 року представником позивача вказані недоліки позовної заяви були усунуті. 
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 04 червня 2026 року клопотання позивача  ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до адміністративного суду – задоволено. Поновлено  ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до адміністративного суду. Прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі. Призначено судове засідання.
12 червня 2026 року зареєстровано відзив на позовну заяву, сформований представником відповідача в системі «Електронний суд», відповідно до якого проти позовних вимог Позивача заперечує повністю, вважає їх необґрунтованими. 
Відповідно до наявних облікових даних внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг») ОСОБА_1 (Позивач) ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 на 2020 рік від 15.10.2020 року визнаний «Непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час». Зазначене підтверджується обліковою карткою, наявною в матеріалах справи №5459 про адміністративне правопорушення.
Згідно інформації про порушення ВО Позивача з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг»), які наявні в матеріалах справи №5459, звернення №Е4138523 до органу Національної поліції щодо необхідності доставлення (супроводження) Позивача до ТЦК та СП відправлено 12.12.2025 року, а постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності винесена 16.12.2025 року. Отже, строки притягнення до адміністративної відповідальності Позивача, визначені ст.38 КУпАП, не було порушено. 
Як зазначено вище, не внесення відомостей про медичний огляд Позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг») пов`язано з відсутністю в ТЦК та СП відповідної довідки ВЛК. Адже законом чітко встановлено, що придатність до військової служби уповноважена визначати тільки ВЛК. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг») ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 16.12.2026 року. Відомості про виключення ОСОБА_1 (Позивача) з військового обліку в зазначеному реєстрі відсутні. 
Виходячи з вищевказаного та керуючись ст. 44 КАС України, позов не визнаю, заперечую проти позову і вважаю, що позовні вимоги позивача є безпідставними у зв`язку з чим не підлягають задоволенню
У судове засідання сторони не з`явились, про час слухання справи повідомлені належним чином, представники позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
В силу ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта влад-них повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та сво-боди визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльно-сті держави.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З копії пасрорта №007990751 виданорго 26.07.2022, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).
Відповідно до довідки переселенця №3001-5003255828 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 (а.с. 10).
Як вбачається з постанови №5459 винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , 16 грудня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Відповідно до обставин, викладених у постанові, «16» грудня 2025 року, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним ОСОБА_3 .
Гр. ОСОБА_3 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , військово-лікарською комісією (далі-ВЛК) від 15.10.2020 р. визнаний непридатним в мирний час, обмежено-придатним у воєнний час, не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та не звернувся до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, в зв`язку із цим громадянин ОСОБА_3 був поданий у розшук. 12.12.2025 року (звернення Е4138523), працівниками поліції громадянин ОСОБА_3 був розшуканий і доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зі слів громадянина ОСОБА_3 , про необхідність повторного проходження ВЛК він не знав. 
Згідно Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 12.02.2025р. №4235-IX встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутись до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду. 
Громадянин ОСОБА_3 , під час дії особливого періоду (який з моменту оприлюднення Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року і дієтеперішнього часу), у порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України №4235-IX від 12.02.2025р., до червня 2025 року не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатностівійськової служби та не звернувся до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовнивійськовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, чим вчинив (ла) правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Постанова містить підпис начальника, та підписи двох осіб, щод відмови від отримання (а.с. 13). 
Разом з цим, як вбачається зі змісту позову, та протоколу про адміністаривне правопорушення ОСОБА_1 стверджує що на момент прийняття оскаржуваної постанови йому не випрвнилось 25 років, отже відсутні підстави проходження ВЛК.
Відповідно до ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають основи мобілізаційної підготовки та мобілізації та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час вчинення розгляду справи.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Рішень про закінчення особливого періоду на час розгляду справи Президент України не приймав, тобто особливий період діє в Україні з 17.03.2014 року і до теперішнього часу.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", із змінами відповідно до якого продовжено з 12 серпня 2024 року строк проведення загальної мобілізації на 90 діб.
Відповідно до ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до п. 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу "під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі -Порядок), призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
У разі не виконання особою вимог законодавства щодо проходження медичного огляду, настає відповідальність відповідно до законодавства.
Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення права військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 12.02.2025р. №4235-IX встановлена що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду".
Таким чином, обовязок щодо обов`язквого повтроного проходженн ВЛК до 05 червня 2025 року покладається на осіб віком від 25 до 60 років. 
Як зазначено в постанові № 5459 від 16.12.2025 ОСОБА_1 під час дії особливого періоду не пройшов повторний медичний огляд до 05 червня 2025 року з метою визначення придатності до військової служби та не звернувся до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника. військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходженння медичного огляду. 
При цьому в позові позивач зазначає, що ВЛК не проходив на час складання постанови та звернення до суду не досяг 25 років, у звязку з чим не повинен був проходити повтроно медичний огляд не порушував вимоги законодавства. 
Судом встановлено, що станом на 05.06.2025 року та на час притягнення до відповідальності позивач не досяг 25-річного віку, тому вимоги законодавства щодо обовязквого проходження влк в обовязковому самостійному порядку не поширюються на позивача відповідно до вимог Закону України від 12.02.2025р. №4235-IX, що виключає вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 201-1 КуПАП.
Також матеріали справи не містять висновків ВЛК, щодо визначення непридатності чи обмеженої придатності позивача, у звязку з чим на позивача покладався обов`язок самостійно вчинити дії щодоповторного проходження ВЛК до 5 червня 2025 року.
В оскаружувній постанові міститься також посилання на порушенням вимог абзац 4 частини 1 ст. 22 Закону України «Про мабілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзац 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст 22 Закону України «Про мобілілзацію та мобілізаційну підгтовку», громадяни зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. 
Згідно абзац 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Проте матеріали також не містять доказів, зокрема щодо рішень відповідних комісій, вручення та направлення на ВЛК позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 5 ст. 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Згідно із вимогамист. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідност. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Недоведена вина прирівнюється до невинуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
При цьому, суд наголошує, що самі по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у них обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративних правопорушеннь. Такі постанови по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності своїх рішень та вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за обставин, викладених у постанові від 16.12.2025 №5459, відсутні підстави притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративних стягненнь, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваних постанов.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах у справі про адміністративне правопорушення місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням викладених обставин, враховуючи відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям справ про адміністративні правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатиив судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі по 1064,96 грн. та за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 798,72 грн. (а.с. 1, 18).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2026 року становить 3328 гривень.
Разом із тим, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, провадження №11-1287апп18, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовуватистатті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Також, у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Отже, за подання до суду позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає сплаті судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп., за подання заяви про забезпечеггя позову – судовий збір 665 грн. 60 коп.
Частиною 3 ст.4 цього Закону визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що дорівнює розміру судового збору 532,48 грн.
З урахуванням викладеного суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн. ( 532,48 грн. за подачу позову та 532,48 грн. за подачу заяви про забезпечення позову).
Керуючись ст. 2, 9, 72-77, 79, 80, 90, 132. 139, 241-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №5459 від 16.12.2025, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ  НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 16.06.2026.

Суддя С.О. Рубіжний