ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

29 червня 2026 року        м. Чернівці           Справа № 727/13979/25
Провадження №22-ц/822/765/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Литвинюк І. М.
суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б., 
за участю секретаря судового засідання: Яреми А. С., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Чернівецька міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 березня 2026 року, головуючий у І-й інстанції – Дубець О. С., 

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_5 у червні 2025 року звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.
Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0655 га, кадастровий номер 7310136300:25:001:0049 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Іншими співвласниками вказаної ділянки є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , частки яких не визначені, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 122401, виданим 19.02.2009 на підставі рішення 34 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 27.11.2008 № 740.
Вона на підставі договору дарування від 03.12.2009 є власницею квартири АДРЕСА_2 , розташованого на спірній земельній ділянці.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 була заведена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н. В. за №6/2022.
Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , є тільки позивачка - ОСОБА_7 .
Позивачка зверталась із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено в цьому з підстав відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.09.2025р. № 131/02-1402-31.
Надати нотаріусу оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку позивачка не має можливості, оскільки він у неї відсутній, а наявна тільки його копія, а тому позивачка не може оформити право на спадщину в нотаріуса.
Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0655 га, кадастровий номер 7310136300:25:001:0049, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 березня 2026 року позов задоволено. 
Визнано за ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0655, га кадастровий номер 7310136300:25:001:004, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка прийняла спадщину, є єдиною спадкоємицею за законом щодо майна померлої та не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, винесеним при неповному з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для справи; при неправильному і неповному дослідженні доказів; з висновками, що не відповідають обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Вказує на те, що спірна земельна ділянка площею 0,0655 га призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перебувають у спільній сумісній власності кількох осіб. Земельна ділянка має єдине функціональне призначення, нерозривно пов`язане з експлуатацією всього будинку, а не окремих квартир.
Позивачка є власницею квартири АДРЕСА_2 , розташованому на спірній земельній ділянці, яка є спільною сумісною власністю. Відтак, це не тотожне автоматичному праву на виділ їй частини земельної ділянки, яка визначена спільною сумісною власністю.
Суд першої інстанції визнав за позивачкою право власності на 1/4 частку земельної ділянки у спільній сумісній власності, але при цьому не встановив чи існувала домовленість між співвласниками щодо іншого розміру часток, чи відповідає розмір часток розміру часток в будинку, чи не вплине визнання частки на права інших співвласників чи взагалі є необхідність визначення частки саме у такому розмірі для оформлення спадщини.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, не встановив її громадянство, правовий режим набуття права власності на землю іноземними громадянами, зокрема, чи має позивачка право набувати у власність земельну ділянку такого цільового призначення саме в такий спосіб, чи існують обмеження щодо набуття у власність землі.
У відзиві представник позивача ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Вказує на те, що позивачка ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті її матері на належне тій майно - частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що статтею 1226 ЦК України передбачено спадкування виключно частки у праві спільної сумісної власності, то остання повинна бути визначена. Визначення частки спадкодавця і оформлення на неї права власності за спадкоємцем не призводить до формування окремої земельної ділянки – виділу, як про те безпідставно стверджує апелянт.
Виходячи з принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, слідує висновок, що частка кожного з чотирьох співвласників у земельній ділянці по АДРЕСА_1 складає по 1/4 ідеальній частці, в тому числі й спадкодавця ОСОБА_6 .
Належним способом захисту права позивачки на спадкування належної їй частки після смерті матері є вимога про визнання за нею права власності на визначену частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку, яка тій належала, без заявлення окремої позовної вимоги про визначення такої частки за померлою чи іншими співвласниками ділянки, що й було враховано судом першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з рішення Чернівецької міської ради № 740 від 27.11.2008 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок та внесення змін в раніше прийняті рішення» вирішено передати ОСОБА_2 , яка зареєстрована на АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , яка зареєстрована на АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 , яка зареєстрована на АДРЕСА_6 , безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0655 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
На підставі вказаного рішення Чернівецької міської ради управлінням Держкомзему у місті Чернівці 19 лютого 2009 року на ім`я ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 122401. Земельна ділянка передана ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у спільну сумісну власність (а.с. 18).
Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 10 січня 2026 року земельна ділянка площею 0,0655 га, кадастровий номер 7310136300:25:001:0049, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01 вересня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Чернівці, актовий запис № 2309 (а.с.9).
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані: батько – ОСОБА_11 , матір`ю – ОСОБА_6 (а.с. 11).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03 лютого 2012 року № 00010055676 27 жовтня 1979 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , актовий запис № 2128, після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище – ОСОБА_13 (а.с. 59-60).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Ленінським РАЦС м. Чернівці 16 жовтня 1984 року, ОСОБА_14 розірвала шлюб з ОСОБА_12 , після розірвання шлюбу їй присвоєне прізвище – ОСОБА_13 (а.с. 13).
Згідно з довідкою про укладення шлюбу № 733 від 09 вересня 2019 року ОСОБА_14 уклала 16 листопада 1984 року шлюб із ОСОБА_15 , після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище – ОСОБА_16 (а.с. 14).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого відділом РАЦС м. Клин Московської області 13 січня 1994 року, ОСОБА_17 розірвала шлюб з ОСОБА_15 , після розірвання шлюбу їй присвоєне прізвище – ОСОБА_16 (а.с. 15).
Згідно з довідкою № 7301.4/2235-22 від 31.01.2022, виданою Управлінням Державної міграційної служби в Чернівецькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була документована посвідкою на проживання в Україні № НОМЕР_5 терміном дії до 01.08.2029. Відповідно до матеріалів справи № 4078/2010 про надання дозволу на імміграцію в Україну наявна інформація: прізвище: « ОСОБА_16 », ім`я: « ОСОБА_18 », по батькові: « ОСОБА_19 » (а.с. 58).
17 вересня 2025 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_6 та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0655 га, кадастровий номер 7310136300:25:001:0049, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 65).
Постановою приватного нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинською Н.В від 17.09.2025 № 131/02-14, 02-31, відмовлено ОСОБА_20 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0655 га, кадастровий номер 7310136300:25:001:0049, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що спадкоємиця не надала нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такі документи відсутні (а.с. 10).
Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 грудня 2009 року, ОСОБА_17 на підставі договору дарування від 03 грудня 2009 року набула у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 16).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно зі статтею 1225 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Частинами першою, другою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
У справі, яка переглядається, встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є позивачка ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 0,0655 га, кадастровий номер 7310136300:25:001:0049, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Нотаріусом відмовлено ОСОБА_20 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті її матері ОСОБА_6 , оскільки спадкоємиця не надала нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. 
За встановлених обставин, у зв`язку з неможливістю оформлення ОСОБА_8 спадщини у нотаріуса, визнання в судовому порядку права власності в порядку спадкування буде належним способом захисту.
Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право (див. постанову Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20).
Щодо неможливості визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим, Верховний Суд неодноразово висловлювався, зокрема, у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18, від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19.
Встановивши, що спірна земельна ділянка була у спільній сумісній власності на підставі рішення Чернівецької міської ради № 740 від 27.11.2008 та державного акта від 19 лютого 2009 року серії ЯД № 122401, частка померлої ОСОБА_6 у спільній сумісній власності становить 1/4, а позивачка прийняла спадщину після смерті матері, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка в порядку спадкування має право на 1/4 частку у праві власності на земельну ділянку.
Колегія суддів звертає увагу на, що у розглядуваній справі не вирішувалось питання поділу земельної ділянки, а лише визначалась частка у праві власності на спільне майно, яку успадкувала ОСОБА_7 .
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Відповідна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц та в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні вимог.
У постановах Верховного Суду від18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц, від 22 травня 2020 року в справі № 638/17618/17, від 25 березня 2020 року в справі № 140/871/16-ц, від 30 квітня 2020 року в справі № 352/382/18, від 11 лютого 2025 року в справі № 751/2484/22 також зазначено, що в спорах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець, який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності - відповідний орган місцевого самоврядування.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради та співвласників земельної ділянки площею 0,0655 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Так, позивачка ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , яка складається з частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку.
Відповідач ОСОБА_3 , як співвласник земельної ділянки, та особа, яка подала апеляційну скаргу, заперечує наявність у позивачки спадкових прав на на частку у спільній сумісній власності.
Відповідач - це особа, яка порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Отже, право власності в порядку спадкування ОСОБА_21 на спірне майно оспорює не інший спадкоємець, а співвласник цього майна, який не є належним відповідачем у цій справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
За таких обставин, суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про задоволення позовних вимог ОСОБА_21 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_8 права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Колегія суддів враховує, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, те, що апелянтом є ОСОБА_3 , а інші відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржували.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами частини 1 статті 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_21 до ОСОБА_3 про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні її позову до ОСОБА_3 . В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 березня 2026 року у частині позовних вимог ОСОБА_22 до ОСОБА_3  про визнання за ОСОБА_23 права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0655, га кадастровий номер 7310136300:25:001:004, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні її вимог до ОСОБА_3 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 29 червня 2026 року.

Суддя- доповідач      І. М. Литвинюк

Судді:        І. Н. Лисак 

І. Б. Перепелюк