ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/3796/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В.,
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2026 (головуючий - Кощеєв І. М., судді: Віннікова С. В., Чус О. В.) і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 (суддя Новікова Р. Г.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" 
про стягнення грошових коштів. 
(сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, проте не скористалися правом направити представників для участі у судовому засіданні)
ВСТУП
1. Сторонами цієї справи є Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - "Позивач", ТОВ "ГК "Нафтогаз України") і Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (далі - "Відповідач", АТ "ОГС "Дніпрогаз").
2. АТ "ОГС "Дніпрогаз" не виконало взяті на себе за договором купівлі-продажу природного газу зобов`язання, а саме не сплатило ТОВ "ГК "Нафтогаз України" повної вартості поставленого природного газу, що вже встановлено рішенням суду в іншій справі. 
3. Після ухвалення рішення про стягнення з АТ "ОГС "Дніпрогаз" основної заборгованості, останнє таку заборгованість в повному обсязі так і не погасило. У зв`язку з цим ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернулося до суду із позовом у цій справі, в якому просило стягнути з Відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також 3 % річних та інфляційні втрати. 
4. Розглянувши заявлений позов, господарський суд першої інстанції задовольнив його частково. Стягнув з Відповідача на користь Позивача усю заявлену суму 3 % річних та інфляційних втрат, водночас зменшивши належну до стягнення пеню на 70 %. Господарський суд апеляційної інстанції рішення місцевого суду залишив без змін.
5. Суди вирішили, що позов ТОВ "ГК "Нафтогаз України" в цілому є обґрунтованим, суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат нараховані правомірно та правильно. Між тим, враховуючи відповідне клопотання Відповідача, суди дійшли висновку про наявність у даному випадку підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 70 %. 
6. Позивач із здійсненим судами зменшенням пені не погодився і звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
7. За викладеного, у даному касаційному провадженні перед Верховним Судом постало питання правильності застосування судами попередніх інстанцій приписів частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тобто норми матеріального права, якою передбачено право суду зменшувати належні до стягнення штрафні санкції.
8. Спрощено це питання можна сформулювати таким чином:
"Чи правомірно суди попередніх інстанцій у спірних правовідносинах зменшили нараховану Відповідачеві пеню на 70 %" ?
9. Здійснивши касаційний перегляд судових рішень, Верховний Суд констатував правомірність вчинених судами дій, а тому касаційну скаргу Позивача відхилив, оскаржувані рішення залишив без змін.
10. Далі детально.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини спору
11. 22.03.2022 ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (як продавець) та АТ "ОГС "Дніпрогаз" (як покупець) уклали договір купівлі-продажу природного газу від 22.03.2022 р. № 101/ПГ-3160-ОГРМ (далі - Договір), згідно з умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю природний газ в обсягах та у строки, що погоджені сторонами у цьому договорі, а покупець зі свого боку зобов`язався прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу.
12. Відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу, протягом березня-квітня 2022 року Позивач поставив Відповідачу природний газ на загальну суму 52 060 313, 82 грн. В свою чергу останній за поставлений природний газ розрахувався частково, сплативши лише 11 346 525, 52 грн. Несплаченою залишилась вартість газу на суму 40 713 788, 30 грн. 
13. Означені обставини були встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 у справі № 904/4597/23, яке набрало законної сили 20.05.2024. Цим рішенням господарський суд частково задовольнив позовні вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" та присудив до стягнення з АТ "ОГС "Дніпрогаз" згадані 40 713 788, 32 грн основної заборгованості за Договором.
14. Станом на 30.05.2025 розмір основного боргу становить 37 444 615, 95 грн.
Узагальнений зміст позовних вимог і заперечень на позов
15. Спираючись на вказані обставини, ТОВ "ГК "Нафтогаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до АТ "ОГС "Дніпрогаз", в якому просило стягнути з Відповідача 10 586 918, 37 грн пені, нарахованої на підставі пункту 6.3 Договору за період з 17.05.2022 по 15.12.2022, а також 618 174, 08 грн - 3 % річних за період з 17.05.2022 по 30.04.2025 та 14 454 683, 85 грн інфляційний втрат за червень 2022 - квітень 2025 року, нарахованих на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України.
16. Позов обґрунтовувало порушенням АТ "ОГС "Дніпрогаз" своїх грошових зобов`язань за укладеним між сторонами Договором. 
17. Відповідач зі свого боку просив суд першої інстанції зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 95 % від нарахованої суми та зменшити розмір 3 % річних та інфляційних втрат на 90 %. 
18. АТ "ОГС "Дніпрогаз" зазначало, що на даний час воно не здійснює господарську діяльність та не отримує дохід від основного виду господарської діяльності, рахунки та майно підприємства арештовані. Додатковий фінансовий тягар у вигляді обов`язкової сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат може призвести до банкрутства підприємства. Відповідач наголошував, що у спірних правовідносинах грошове зобов`язання ним частково виконане (у розмірі 14 615 697, 87 грн) і таке виконання становить 28 % суми основного боргу. Єдиним джерелом надходження коштів на рахунки товариства була оплата споживачами комунальних послуг і у Відповідача відсутні механізми впливу на платіжну дисципліну зазначеної категорії споживачів. Також товариство не мало можливості стягнути дебіторську заборгованість із споживачів та деяких контрагентів внаслідок регуляторної політики держави під час воєнного стану та законодавчо встановлених обмежень щодо примусового виконання рішень суду протягом дії ліцензії та розповсюдження умов договору на правовідносини сторін. Крім цього, у даному випадку неналежне виконання зобов`язання пов`язане з обставинами, за які жодна із сторін не відповідає, зокрема, у цей період було припинено дію ліцензії на розподіл природного газу, а з 16.01.2023 АТ "Дніпрогаз" (через управителя - АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз") повністю контролюється та управляється державою. Під час розгляду справи № 904/4597/23 Відповідач визнав суму боргу та просив укласти мирову угоду, але Позивач відмовився таку угоду укладати. В будь-якому разі неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар, враховуючи, що сума нарахованих Позивачем 3 % річних та інфляційних і так дорівнює 50% від суми основного боргу. 
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
19. Розглянувши заявлений позов, Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 21.10.2025 задовольнив його частково. Стягнув з АТ "ОГС "Дніпрогаз" на користь ТОВ "ГК "Нафтогаз України" пеню у розмірі 3 176 075, 51 грн, 3 % річних у розмірі 3 618 174, 08 грн та інфляційні втрати у розмірі 14 454 683, 85 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. 
19.1. Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що у спірних правовідносинах обставини порушення Відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого природного газу вже преюдиційно встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 у справі № 904/4597/23. В свою чергу, перевіривши проведені Позивачем розрахунки щодо нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд визнав їх обґрунтованими та арифметично правильними. 
19.2. Водночас, посилаючись на приписи частини третьої статті 551 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 та відповідні постанови Верховного Суду щодо правильного застосування наведеної норми ЦК України, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність у даному випадку підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 70%.
19.3. При цьому, суд взяв до уваги наведені Відповідачем у відповідному клопотанні про зменшення штрафних санкцій доводи, констатував, що загальна сума заявлених компенсаційних вимог (28 659 776, 30 грн) становить 70 % від суми основного боргу та у зв`язку з цим наголосив, що наслідки невиконання боржником грошового зобов`язання не можуть бути більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. При цьому, суд також врахував, що стягнення інфляційних втрат та 3 % річних певною мірою компенсує негативні наслідки прострочення. 
19.4. Щодо клопотання Відповідача про зменшення 3 % річних та інфляційних втрат місцевий суд, пославшись на правовий висновок із постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, зазначив, що 3 % річних є законодавчо встановленим мінімальним розміром, який не підлягає зменшенню, а інфляційні втрати є компенсацією за знецінення грошових коштів і не є штрафними санкціями, тому також не підлягають зменшенню.
20. За наслідками здійснення апеляційного провадження, Центральний апеляційний господарський суд з висновками господарського суду першої інстанції погодився, а тому своєю постановою від 18.03.2026 рішення місцевого господарського суду залишив без змін. 
Касаційна скарга
21. Не погодившись із судовими рішеннями, Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить в частині зменшення судами заявленої до стягнення пені їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги 
22. Скаржник стверджує, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій неправильно застосували приписи частини третьої статті 551 ЦК України, порушили положення статей 80, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) і таке застосування суперечить висновку Верховного Суду щодо правильного застосування і дотримання вказаних норм у подібних правовідносинах, який було викладено, зокрема, у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14. 
23. Обґрунтовуючи своє твердження, скаржник пояснює, що суди попередніх інстанцій належну до стягнення з Відповідача суму пені зменшили без будь-яких вагомих обґрунтувань, відповідних доказів та без врахування майнового стану та інтересів Позивача, що призвело до безпідставного надання переваги правам Відповідача.
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
24. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
25. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
26. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального і процесуального права та вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
27. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
28. За приписами частини першої статі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
29. Водночас статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
30. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК України. 
31. Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
32. Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. 
33. Водночас неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. 
34. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
35. У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
36. З цією метою у частині третій статті 551 ЦК України законодавець встановив, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
37. Колегія суддів враховує, що судова практика щодо застосування вказаної норм ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- ЦК України передбачає право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій з підстав неспівмірності розміру таких санкцій з розміром збитків кредитора, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення; 
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний для нього тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора; 
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення; 
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи. 
38. Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. 
39. При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 ГПК України). 
40. Так, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
41. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 ГПК України).
42. Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
43. З обставин цього спору вбачається, що така оцінка була проведена судами попередніх інстанцій, а відповідна мотивація викладена в судових рішеннях. Ця мотивація в цілому співпадає із усталеними підходами, які склалися в судовій практиці при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки і протилежні доводи касаційної скарги у цій частині є необґрунтованими. 
44. Верховний Суд також констатує, що аргументи касаційної скарги загалом не містять у собі питань права чи правозастосування, а є лише намаганнями Позивача спонукати суд касаційної інстанції до здійснення нової оцінки установлених обставин справи і переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, проте, в силу вже згаданих вище приписів статті 300 ГПК України, Верховний Суд таких повноважень немає. 
45. У цій частині колегія суддів вважає доцільним звернути увагу скаржника на правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, де судом виснувано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
46. Щодо ж доводів скаржника про те, що зменшення судами належної до стягнення із Відповідача пені на 70 % суперечить відповідному правовому висновку Верховного Суду, то колегія суддів з ними не погоджується і звертаючись до правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду, який викладено у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначає, що і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. 
47. Звідси ніякої неузгодженості у питаннях застосування вказаного припису матеріального права між здійсненим судами у цій справі та Верховним Судом у справі, на яку посилається скаржник, немає. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
48. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 308 ГПК України). 
49. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
50. Враховуючи наведені положення Закону та висновки, зроблені касаційним судом під час касаційного провадження у даній справі, колегія суддів Верховного Суду вирішила, що прийняті у справі рішення і постанова відповідають проаналізованим правовим нормам, а тому не можуть бути змінені чи скасовані. Водночас подана ТОВ "ГК "Нафтогаз України" касаційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
51. В порядку приписів статті 129 ГПК України судові витрати за подання касаційної скарги несе скаржник.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2026 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/3796/25 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий Міщенко І. С.
Судді Берднік І. С.
Зуєв В. А.